ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 256, 2004-07-14 09:00

יורי שטרן: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.

יורי שטרן: אני מבקש לתת את זכות הדיבור לאתי פרץ, יו"ר ארגון העובדים הסוציאליים, כי היא עוד מעט תיאלץ לעזוב אותנו.

אתי פרץ: אני רוצה להקדים ולומר שיש הגיון והגינות בדרישות של הבנקים.

אתי פרץ: הזכות למי שחייבים לו למצוא דרכים להחזר החוב, הוא לגיטימי.

אתי פרץ: אין בכלל מחלוקת בינינו.

אתי פרץ: גם אנחנו חושבים שצריך להיות סדר.

אתי פרץ: צריה להיות נורמה אחת של היגיינה של תשלום.

אתי פרץ: אני מבקשת מהבנקים להבין שבמציאות הנוכחית העובד הפך להיות ערב בלי הסכמתו.

אתי פרץ: הוא שיעבד את שכרו למעסיק שלו, מבלי שהופעלו הכללית הרגילים ביותר של הוצאה לפועל כאשר מישהו ערב למישהו.

אתי פרץ: המציאות הקיימת היום היא מציאות שקשה לעלותה על הדעת.

אתי פרץ: אדם עובד, לא מקבל שכר ואין לו יכולת להפעיל כלים למימוש, כפי שיש בידי הבנקים.

אתי פרץ: החוק קובע, כי שכרו של אדם עובד או חלק משכרו שהמדינה נותנת, לא יהיה נתון לשיקול דעת.

אתי פרץ: את התובנה הזו צריך להבין.

דוד עמר: תתני דוגמא בבקשה.

אתי פרץ: קח את לוד לדוגמא.

אתי פרץ: המחלקה לשירותים חברתיים היתה בתוך אסבסד מסכן.

אתי פרץ: אנשים חטפו מחלות זיהומיות.

אתי פרץ: 50 מטר ליד, יש עירייה שעברה שיפוץ מטורף.

ואסל טאהא: כך גם בעיריית סכנין וערבה.

אתי פרץ: יש שלוש סוגים של רשויות, אבל אנחנו לא השופטים של ראשי הרשויות.

אתי פרץ: העובד איננו בן ערובה של כך.

אתי פרץ: איפה שהמציאות היא בלתי אפשרית, המדינה צריכה לתת הגנה לרשות.

אתי פרץ: איפה שיש ניהול לא תקין, היא צריכה לטפל בו.

אתי פרץ: אותו דבר גם לגבי הבנקים.

אתי פרץ: איפה שיש לכם יד קלה כלפי החייב המרכזי, זו הבעיה שלכם.

אתי פרץ: בדיון הקודם אנחנו החמצנו אתכם, כי לא היינו ערים לנוכחות מבחינת האמירה, וזו הטעות שלנו.

אתי פרץ: אנחנו פונים אליכם בתחינה שתבינו, שצריך להיות איזשהו איזון בין הזכות שלכם לציור מנגנון לגביית הכספים, לבין מצב בו לא יעלה על הדעת שעובד הופך לבן ערובה וערב כרוניקה, כיוון שרשות מקומית חייבת לבנק באשמתה או שהמציאות הובילה אותה לזה.

אתי פרץ: אני פונה אל ראשי הרשויות, אנחנו כאן לא יושבים במשחק של הכפשה והוצאה להורג של ראשי הרשויות.

אתי פרץ: אנחנו באים ואומרים שמציאות שבה בין 69 ל-82 רשויות לא משלמות שכר, לא אפשרית.

דוד עמר: אין 69 רשויות כאלה.

דוד עמר: אין אפילו 15 רשויות.

ואסל טאהא: מה פתאום.

דוד עמר: אני אומר את זה באחריות.

ואסל טאהא: אני אספור לך 20 עכשיו.

אתי פרץ: אני יכולה להביא רשימה.

אתי פרץ: בכנסת הזו מכירים אותי 18 שנים.

אתי פרץ: מעולם לא אמרתי עובדה שלא בדקתי אותה.

אתי פרץ: אני מציגה את העובדות האלה, כאשר אני מעמידה את כל המהימנות שלי, בדרגה של עדות בשבועה.

אתי פרץ: בין 69 ל-82 רשויות עברו כרוניקה של אי תשלום שכר בשנתיים האחרונות.

אתי פרץ: יש רשויות מעטות שהגיעו אף למצב של 18 חודשים של אי תשלום.

אתי פרץ: מר עמר, תגיד לי אם אתה לא צריך לחשוב יחד איתנו איך מעקרים את המציאות הזו.

אתי פרץ: אנחנו פונים לוועדה הזו כדי להעביר את הצעת החוק של ואסל טאהא ואחרים בקריאה ראשונה.

אתי פרץ: בין הקריאה הראשונה לקריאה שנייה ושלישית, יהיה תהליך של בחינה למזג אותה עם הצעת הממשלה ואיך יוצרים סדר בכל מערכת השכר.

אתי פרץ: אני בעד צדק במערכת השכר של כל עובדי הציבור.

אתי פרץ: אני חשבתי שצריך לסדר את זה בביטוח הלאומי.

אתי פרץ: מעביד שלא משלם, הביטוח הלאומי צריך לשלם במקומו, כפי שקורה כאשר לא משלמים דמי מזונות, והמדינה צריכה לתבוע את המעסיק.

אתי פרץ: אם המעסיק עשה מעשה לא ראוי, היא תטפל בו, ואם הוא נשבה במציאות בלתי אפשרית, היא צריכה לעזור לו.

אתי פרץ: כל עוד אין הצעה לתיקון חוק הביטוח הלאומי, שאני זרקתי לכם את זה ככפפה, צריך להעביר את הצעת החוק הזו בקריאה הראשונה, ולהמשיך את התהליך עם היועצים הממשלתיים שיבחנו את האפשרות של מיזוג עם ההצעה הממשלתית.

אתי פרץ: הלוואי שתמשכו את הצעת הממשלה מול התיקון של חוק הביטוח הלאומי.

אתי פרץ: אסור שלפני הפגרה, הוועדה הזו לא תאשר את ההצעה הזו עם ההחלטה שהתקבלה לפני שבועיים, ההחלטה להעביר את הצעת החוק הזו במגמה להטמיע אותה בהחלטת הממשלה, כדי ליצור מצב שהשכר יינתן לכל עובדי הרשויות ללא תנאי.

אתי פרץ: אני הראשונה שאעמוד לצד דוד עמר ויתר ראשי הרשויות במלחמה על תקציב 2005, אבל לא על גבם של עובדים שהפכו לבני ערובה במערכת של עושק.

אתי פרץ: מדובר פה בעושק של שכר.

אתי פרץ: אין שום הגדרה אחרת.

סיגי כימיגר: אני אפתח ואומר שאיגוד הבנקים, כפי שגם כתב במכתב שמונח על שולחן הוועדה, מבין את משמעות העניין ואת המטרה הראויה של שירותי הרווחה.

סיגי כימיגר: השכר כמובן אמור להיות משולם לכל עובדי הרשויות ולכל עובדי המשק.

סיגי כימיגר: יחד עם זאת, הבנקים רואים פגיעה חמורה ורטרו-אקטיבית בבטוחות שניתנו להם במסגרת הסדרים שנעשו בשנת 1989-1990, הסדרים פרטניים עם למעלה מ-200 רשויות.

סיגי כימיגר: כתוצאה ממצב מאוד דומה למצב בו נמצאות היום הרשויות, מצב של קשיים רבים, חובות אדירים שהרשויות נקלעו להם בשנת 1989-1990, וכתוצאה ממהלך שיזם משרד הפנים בחתימת ידו של החשב הכללי, הוענקו לבנקים בטוחות כנגד פריסת החובות שהיו וכנגד העמדת אשראים חדשים.

סיגי כימיגר: הבטוחות שניתנו הן בין היתר מענקים של משרד הפנים, שזה לא עניין ההצעה הנדונה כרגע, ו-40% מהעברות של משרד הרווחה, שניתנו לבנקים בשעבוד בהמחאה על דרך השעבוד ובחתימת יד של החשב הכללי באוצר.

סיגי כימיגר: אנחנו מדברים פה, למעשה, על התחייבות שלטונית.

סיגי כימיגר: כרגע, מדובר בפגיעה רטרו-אקטיבית בבטוחה שניתנה לבנקים, הפרה של התחייבות שלטונית ופגיע בזכויות חוזיות קנייניות של הבנקים.

סיגי כימיגר: מעבר להשלכות הפרטניות בבטחונות עצמן, יש גם השלכה רחבה יותר על מתן אשראים והעמדת בטוחות, מכיוון שאם פוגעים בנו היום בבטוחה כזו כאשר פגעו בנו גם בשנת 2000, ופוגעים בנו גם במסגרת תיקון מס' 31 שכרגע נדון בבג"צ, יש לכך השלכה חמורה מבחינת כחל המהלך הבנקאי בנוגע למתן אשראים.

סיגי כימיגר: המשמעות היא פגיעה באמצעות חקיקה בבטוחה שניתנת.

סיגי כימיגר: ההשלכה הרחבה יותר היא על כלכלת המדינה, כפי שכתבנו במכתבנו, בראייה של מערך כלכלת המדינה שלנו אל מול משקיעים זרים, מתן אשראים ומעורבות בינלאומית, כשיש פגיעה באמצעות חקיקה במצב משפטי מעוגן, בבטוחות ובזכויות חוזיות וקנייניות.

סיגי כימיגר: בהצעת החוק מתייחסים למטרות, שהן בעצם המטרות שכספי הרווחה והעברות שהרווחה מיועדים להם, אחת המטרות צריכה להיות ש-40% מהעברות צריכים להיות לפירעון ההלוואות שהוענקו ללמעלה 200 רשויות המקומיות, במסגרת ההסדרים בשנת 1989-1990 לחובות הרשויות.

סיגי כימיגר: כמובן שאין פגיעה בתוקף של הבטוחות שהוענקו למתן האשראים.

סיגי כימיגר: אני מבקשת, שהראייה הכללית של הוועדה תהיה מול ההסתכלות הרחבה היותר ולא רק הצרה בבטוחות הללו, אלא גם כראייה כוללת.

יעקב אלטמן: מדובר רק ב-40% מהעברות של הרווחה.

ואסל טאהא: כאשר נחתמו ההסדרים היתה ערבות שלטונית.

ואסל טאהא: האם לא היתה ערבות מדינה?

סיגי כימיגר: זאת לא ערבות מדינה, זה הסכם פרטני עם כל רשות ורשות עם הבנקים שהעניקו להן אשראי או פרסו אשראי שהיה להן בהיקפים מאוד גדולים, אל מול משרד הפנים עם חתימת יד החשב הכללי על ההמחאה שנעשתה לטובת הבנקים, בין היתר על 40% מההעברות של משרדי החינוך והרווחה.

סיגי כימיגר: פגעו בנו פעם אחת כאשר זה נגע לחינוך, ועכשיו פוגעים בנו בבטוחה נוספת שניתנה.

ואסל טאהא: אבל התמודדתם טוב עם החינוך.

ואסל טאהא: עובדה שלא קרה כלום.

סיגי כימיגר: פגיעה על גבי פגיעה, משמעותה רחבה הרבה יותר.

ואסל טאהא: אבל לבנקים יש את הכלים להגן על עצמם, יותר מאשר לעובדים המסכנים האלה.

דוד עמר: אתם באמת מסכנים.

דוד עמר: ראיתי את המאזן האחרון שהצביע על רווח של מיליארד שקל.

צביקה חלמיש: הבעיה היא לא הבנקים אלא הרשויות.

דוד עמר: הבעיה היא לא הרשויות אלא המדינה.

דוד עמר: אנחנו לא מקבלים כסף בכלל.

אמנון ענב: יש כאן בטחונות שניתנו לבנקים.

דוד עמר: אני עם הבנקים.

דוד עמר: מי נפגע?

דוד עמר: מי שמרוויח מיליארד שקל לחודש?

אמנון ענב: יש כאן בטחונות שאי אפשר למחוק אותם.

סיגי כימיגר: כאשר אנחנו מדברים על בטוחה שניתנה לנו, אני מבקשת לשים לב שהבטוחה הזו ניתנה בשנת 1989-1990 אחרי שחוק יסודות התקציב חוקק בשנת 1985.

סיגי כימיגר: ברור היה שהביטחונות שניתנים בדרך כלל הם לא בטחונות שהם שיעבוד על הקצבות שמקורם בתקציב המדינה, כי ה הרי נעשה כבר בשנת 1985, אלא שזו הבטוחה שניתנה לנו.

סיגי כימיגר: לא מדובר בערבות מדינה שניתנה לנו, לא בשעבוד עם המחאה על דרך השעבוד, כאשר ההמחאה על דרך השעבוד הופכת את הבטוחה שלנו לא רק לבטוחה, כמו במקרה של שיעבוד מקרקעין, אלא שזה גם מקורה הפירעון.

סיגי כימיגר: זאת אומרת שכאשר רשות מסוימת לא פורעת, על פי ההסכם על החשב הכללי ועם משרד הפנים, הבנקים פונים והעברות הללו אמורות לפרוע את האשראי.

סיגי כימיגר: זאת אומרת שזה גם מקור פירעון.

סיגי כימיגר: באמצעות החקיקה הזו פוגעים בנו פעמיים, גם בבטוחה וגם במקור הפירעון.

דוד קפאח: כפי שנאמר, אף אחד לא חולק על כך צריך לשלם משכורות, ואף אחד גם לא חולק שצריך להגן על זה מפני עיקולים.

דוד קפאח: מיש סייע לרשויות המקומיות לשלם משכורות, זו המערכת הבנקאית.

דוד קפאח: היום המדינה לא ממנת ב-100%.

דוד קפאח: אם ניקח את הפער שהמדינה לא ממנת ונוסיף לזה את הגירעונות של הרשויות המקומיות, נראה שהבנקים נותנים להן אשראים ועוזרים להן לשלם משכורות.

דוד קפאח: לא ייתכן שיפגעו בבטוחות ובזכויות חוזיות.

דוד קפאח: תיקון 31 כבר יצר סערה ושקשיים בנושא הזה.

דוד קפאח: לכאורה, תיקון מס' 31 כבר נתן מענה לרשויות המקומיות הבעייתיות.

דוד קפאח: הראיה לכך היא שבאותן 7 רשויות מקומיות שהצטרפו לתיקון 32, שולמו משכורות.

ואסל טאהא: מתוך כמה רשויות שבהן לא שולמו משכורות?

דוד קפאח: אין לנו נתונים מדויקים.

ואסל טאהא: אני יכול למנות בפניך עכשיו 20 רשויות שבהן לא שולמה משכורת.

דוד קפאח: השאלה היא כמה רשויות מקומיות לא שילמו משכורות, וכמה חודשים הן לא שילמו.

דוד קפאח: ההשערה היא שכמה עשרות רשויות לא שילמו 2-3 משכורות.

דוד קפאח: בפני הרשויות האלה עומד כלי, תיקון מס' 31, פתיחת חשבונות מיוחדים.

דוד קפאח: אותן רשויות שהצטרפו, שילמו משכורות.

דוד קפאח: בשעה ששוקלים את הנושא צריך לקחת בחשבון את הפאן הנוסף, לא לפגוע בבטוחות ולא לפגוע בזכויות חוזיות, כי ממילא הרשות נזקקת לאותו אשראי.

דוד קפאח: אגב, הבנקים מעולם לא מימשו עיקולים כנגד רשויות מקומיות.

דוד עמר: השלטון המקומי מתנגד לחוק הזה שחוקק בנושא תשלום משכורות.

דוד עמר: היחסים שלנו עם הבנקים היו טובים והמערכת עבדה טוב, ולכן התנגדנו לחוק.

דוד עמר: הממשלה, שר האוצר ושר הפנים החליטו אחרת, ואנחנו מכבדים זאת.

דוד עמר: כנראה שעם האוכל בא התאבון.

דוד עמר: אני זוכר את יו"ר ועדת החינוך לשעבר, זבולון אורלב, איך התלהב מהחוק שנגע לחינוך.

דוד עמר: אני אמרתי אז שזה לא במקום.

דוד עמר: זה לא יפה וזה לא אתי לשלם משכורת לעובד בתחום החינוך, ואתה לא משלם משכורת לזה שמנקה את הרחוב.

דוד עמר: נניח שבחינוך זה ישים, כי אתה כל חודש מקבל את השכל"ן ומשתמש בזה לטובת החינוך, אבל לגבי רווחה כל המכניזם שונה.

דוד עמר: אנחנו מקבלים את הצעת התקציב של משרד הרווחה והעבודה בתחילת השנה, כאשר אומרים לנו שאנחנו צריכים לשלם 25%.

דוד עמר: המשרד נושא בהוצאה של 75% בלבד.

דוד עמר: 80% מהמטלות בתחום הרווחה מתבצעות ישירות דרך המשרד.

דוד עמר: גם ההחלטה איזה ילד לשלוח לאיזו פנימייה, או איזה זקן לשלוח לאיזה מוסד, מתבצעות באמצעות קשר ישיר בין המשרד לבין המוסד.

דוד עמר: יתרה מכך, גם כאשר נקבע כי לזכות היישוב יש 15 קודים במוסד מסוים, עובדי משרד העבודה והרווחה קובעים את מספר המועמדים, כך שעבור הקודים הנוספים אתה משלם 100%.

דוד עמר: כל חודש אני מקבל את הדו"ח של הפעלת תקציב הרווחה, כאשר בשורה התחתונה יש נתונים לגבי חובת הרשות וטובת הרשות, כיח הם באופן אוטומטי מחייבים את התקציב שלנו על מה שהם שילמו למוסדות בתחשיב של 75% אל מול 25%, כך שמראש התקציב איננו מאוזן ומספיק.

דוד עמר: על מה המהומה כאן?

דוד עמר: אין כאן שכל"ן.

דוד עמר: אני מתפלא על שר הרווחה, כי הוא מכיר את הטכניקה הזו.

דוד עמר: באמצעות ה-25% השלטון המקומי אמור לשלם את המשכורות לעובדים, אך מאחר והוא במצוקה והממשלה לא מעבירה תקציבים, אז לא משלימים גם לעובדי הרווחה.

ואסל טאהא: תחת איזה סעיף נמצא שכר העובדים ברשויות המקומיות?

דוד עמר: בתוך התקציב הכללי.

ואסל טאהא: אבל בתוך התקציב הכללי יש סעיף של שכר עובדים.

ואסל טאהא: אי אפשר להגיד שאין שכל"ן.

דוד עמר: ההשתתפות של השלטון המקומי בתקציב הרווחה הוא רק החלק שמממן את שכר עובדי הרווחה, אבל אין כסף.

דוד עמר: כאשר מקצצים מיליארד שקל מתקציב הרווחה במשך שלוש שנים ומעמיסים את זה על השלטון המקומי, גם ה-25% האלה אינם מספיקים.

דוד עמר: מבחינתי, שהמדינה שתשלם ישירות לכל עובדי הרווחה.

דוד אזולאי: גם את עובדי החינוך.

דוד עמר: אין לי בעיה עם זה.

דוד עמר: אתה לא יכול להטיל עלי אחריות ולא לתת לי כלים.

דוד עמר: מעבר לזה יש הוראה בלתי חוזרת לאוצר השלטון המקומי, למשרד העבודה והרווחה שאם בשורה התחתונה יש משהו לטובת הרשות, הם הראשונים שלוקחים את הכסף.

דוד אזולאי: בשביל זה נועד החוק הזה.

דוד עמר: אנחנו האחרונים אצל הממשלה, אצל הבנקים ואצל אוצר השלטון המקומי,ש מקבלים אם ישנם עודפים.

דוד עמר: צריכים לקבל כאן החלטה.

דוד עמר: אם רוצים שעובדי הרווחה יהיו עובדי מדינה, בבקשה.

דוד עמר: אני קיבלתי את ההצעה של עמרם, שהמוסד לביטוח לאומי ישלם את השכר.

דוד עמר: החוק הזה לא יתרום כלום לפתרון הבעיה.

יורי שטרן: אתה אומר, שבפועל אין שם כסף למשכורות.

דוד עמר: אין כסף.

דוד אזולאי: איך בכל זאת החוק שנגע לעובדי החינוך הצליח?

דוד אזולאי: גם אז התנגדתם מאותם נימוקים.

דוד אזולאי: למרות הכל, החוק הזה עשה טוב לעובדי ההוראה שנמצאים ברשויות המקומיות.

דוד עמר: שם יש כסף.

דוד עמר: אתה מקבל את השכל"ן.

דוד עמר: בתחום הרווחה אין כסף, מכיוון משהרווחה עובדת בצורה שונה.

דוד עמר: קודם כל משלמים למוסדות, ואם נשאר הוא משאיר לך חלק ואתה צריך להוסיף את ההשתתפות שלך בגובה של 25% כדי לשלם את השכר לעובדים.

דוד עמר: זה שונה.

דוד עמר: שלא יוליכו אתכם שונה.

דוד אזולאי: אף אחד לא מוליך אותנו שולל.

דוד אזולאי: תסכים איתי שיש היום בעיה לעובדי הרשויות בכלל, ולעובדי הרווחה בפרט.

דוד אזולאי: מה אתה היית רוצה שאני אעשה כדי לפתור את אותה הבעיה?

דוד אזולאי: אנחנו צריכים לתת היום פתרון לאותם עובדים.

דוד קפאח: אז אל תחוקק חוק גורף.

דוד אזולאי: אנחנו לא מחוקקים חוק גורף.

דוד אזולאי: נתנו לממשלה אפשרות לתת פתרון, אבל עד לרגע זה לא נתנו פתרון.

דוד קפאח: זה עובד.

ואסל טאהא: זה לא עובד.

ואסל טאהא: עובדה שאלפים לא קיבלו עדיין משכורות.

דוד אזולאי: גם החוק הזה שהממשלה העבירה לא נותן פתרון.

דוד עמר: אני התנגדתי לו.

דוד אזולאי: אנחנו מציעים להעביר את ההצעה הזו בקריאה ראשונה, כך שיהיה זמן לממשלה להביא פתרון עד לקריאה השנייה והשלישית.

דוד אזולאי: כל עוד שהממשלה לא מביאה פתרונות, תפקידנו להריץ את החקיקה הזו.

דוד עמר: אני חושב שהחוק הזה בטעות יסודו.

יורי שטרן: דוד אומר שבגלל צורת התקצוב של משרד העבודה והרווחה שמעביר סכום נטו, את מה שנשאר מההקצבה של הרשות אחרי קיזוז כל מיני תשלומים אחרים, בפועל לא יהיה כסף לשום שכר.

עמרם מצנע: אני תומך בחוק הזה.

עמרם מצנע: אני בא מאותו בית ספר ואני תומך בחוק הזה ללא קשר למציאות הקיימת היום של אי תשלום שכר.

עמרם מצנע: ישנם שני תחומים בלבד להם המדינה מעבירה כסף עבור שכר, עובדי החינוך בחינוך העל יסודי ועובדי הרווחה.

עמרם מצנע: דוד ניתח נכון את סכומי הכסף שעוברים עבור פעולות, אבל הממשלה מעבריה כסף גם עבור השכר.

עמרם מצנע: על פי התקן, 75% מהמשכורות משולמות על ידי הממשלה.

עמרם מצנע: בשל כך, בזה שיפתח חשבון נפרד אין שום פגיעה ברשות המקומית.

עמרם מצנע: החשבון יהיה בשליטה של הרשות המקומית, ובו יהיו הכספים עבור הפעולות ועבור השכר.

עמרם מצנע: התקציב של הרווחה מחולק לשניים.

עמרם מצנע: החלק האחד הוא עבור פעולות, אותם קודים ואותם מוסדות.

עמרם מצנע: באישור הרשות המקומית השלטון המקומי מעביר את ההשתתפות של ה-75% ישירות לאותו מוסד, כאשר 25% מועבר על ידי העירייה.

עמרם מצנע: איפה כל הכסף שמיועד לשכר?

עמרם מצנע: הממשלה משלמת כל חודש גם את אותם 75% עבור השכר.

דוד עמר: עמרם אתה טועה.

עמרם מצנע: אני אומר זאת בוודאות.

עמרם מצנע: השלטון המקומי מעביר את ה-75%.

דוד עמר: מתוך כל התקציב.

עמרם מצנע: ודאי.

עמרם מצנע: החלק של הקודים הוא חלק אחד, והחלק של השכר הוא חלק אחר.

עמרם מצנע: 75% מהשכר מועבר אוטומטית.

יורי שטרן: האם זה נעשה בלי לקזז?

עמרם מצנע: ודאי שבלי לקזז.

עמרם מצנע: החוק הזה הוא חוק נכון.

עמרם מצנע: יש לנו טרנד בזמן האחרון להוציא כל דבר מסמכות עיקול על ידי בנקים ונושים, ואני מציע לעזוב את זה.

עמרם מצנע: זה לא נכון לעשות את זה כי אנחנו ניכנס למכלול בעיות אחר.

עמרם מצנע: החוק הוא טוב.

עמרם מצנע: הכנסת לא מחוקקת חוקים משמעותיים בסיסיים שיישארו לשנים רבות, רק בגלל תקופה מסוימת שבה יש משבר בתשלום השכר.

עמרם מצנע: החוק הזה הוא חוק שצריך להתקיים שנים, ולהביעה את המשמעות שבה המדינה מממנת, כאשר הרשות המקומית היא מתווכת בתחומי החינוך והרווחה.

בתיה ארטמן: אנחנו מתנגדים לנוסח של הצעת החוק של חה"כ ואסל טאהא, מהנימוקים שהעלה מר עמר.

בתיה ארטמן: אנחנו רוצים להיצמד להצעת החוק הממשלתית.

יורי שטרן: את מדברת על אותו סעיף שאושר ופוצל.

יורי שטרן: בתיה ארטמן: בדיוק.

יורי שטרן: כאשר חוקקו את חוק יסודות התקציב, ייעוד כספי הקצבות לרשות המקומית, שירותי הרווחה הוכרו כשירותים חיוניים, כי אנחנו יודעים שאנחנו מטפלים באוכלוסייה שזקוקה הכי הרבה להגנה של המדינה, ואם המדינה מייעדת לשם כספים אז צריך להשתמש בהם למטרה הזו.

יורי שטרן: היה חלק שדיבר גם על העתיד, מה יקרה בכלל ומה אפשר לעשות במקרה בו רשות מקומית לא משתמשת בכספים שיועדו לרווחה.

יורי שטרן: אני אסביר איך מתבצע התשלום.

יורי שטרן: המדינה משתתפת במימון רוב השירותים ב-75% מהעלות, כולל השכר.

יורי שטרן: שירותי רווחה כוללים גם את כל ששירותי הרווחה שהרשויות המקומיות נותנות לאלה שנזקקים לפי החוק והתקנות, ומשתתפת באותו שיעור בתשלום שכר של העובדים הסוציאליים.

יורי שטרן: בפועל, אנשים נשלחים למוסדות בהוראת הרשות המקומית.

יורי שטרן: הוועדות שקובעות מי ילך למוסד, הן ועדות של הרשות המקומית.

יורי שטרן: האנשים נשלחים למוסדות, כאשר המדינה מתקשרת עם המוסדות האלה באופן ישיר וממנת את ה-100%, כדי לא למוטט את המוסדות האלה.

יורי שטרן: 80% משירותי הרווחה מיועדים לתקציב הזה.

יורי שטרן: לכן, אני לא רוצה שנמוטט את הדבר הזה, כי הקטסטרופה תהיה הרבה יותר גדולה.

יורי שטרן: המדינה מעבירה למוסדות את המימון ב-100%, כאשר אחר כך היא מתחשבנת מול כל רשות בנפרד, כי באותו מוסד נמצאים ילדים מכל מיני רשויות, ואם המעון יתחיל להתחשבן מול כל רשות, הוא לא יקבל את הכסף ויתמוטט.

יורי שטרן: לכן, ברגע שהמדינה צריכה להעביר את הכספים היא עושה את ההתחשבנות עם הרשויות.

יורי שטרן: אם היא שילמה בשביל רשות מקומית מסוימת 500,000 שקלים, היא תצטרך להעביר לה 700,000 שקל עבור שכר, כך שהיתרה היא 200,000 שקלים.

יורי שטרן: היתרה הזו היא לא רק לשכר, אלא שיש עוד שירותים חיוניים שהרשות המקומית מפעילה בעצמה.

יורי שטרן: גם לזה יש שיטת מימון.

יורי שטרן: לצורך זה מעבירים לרשות 70% במלואם.

עסאם מח'ול: ובגלל זה העובדים לא מקבלים שכר.

בתיה ארטמן: זה נכון שאם הרשויות המקומיות לא תתנהלנה בצורה כזו שיתאפשר להן לשלם שכר, אז הן תוכלנה לשלם רק חלק יחסי, אבל אנחנו רוצים להבטיח שאת הכספים שאנחנו מייעדים לזה, בהנחה שתוכנית ההבראה תביא לידי כך שהרשויות המקומיות תוכלנה לעמוד על הרגליים ולשלם שכר, יאפשרו המשק קיומם של שירותי הרווחה.

עסאם מח'ול: אני רוצה שתתארי לנו איך זה עובד.

בתיה ארטמן: בפועל, אחרי כל הבזבוזים המדינה מעבירה לכל הרשויות המקומיות 150,000,000 שקלים.

בתיה ארטמן: אם מדובר על 40%, מדובר על 60,000,000.

בתיה ארטמן: לא זה מה שימוטט את הבנקים או גורם אחר.

בתיה ארטמן: זה רק יכול להבטיח ששירותי הרווחה ימשיכו להתקיים.

יורי שטרן: לפי המשפט האחרון שלך, אתם תומכת בהצעת החוק.

בתיה ארטמן: אנחנו תומכים בנוסח של הצעת החוק הממשלתית, שמדברת על העברת כספים בפועל.

בתיה ארטמן: כאשר עושים העברת כספים בפועל, זה לא ממוטט את השיטה שלך תשלום למוסדות.

דוד אזולאי: בשיטה הזו גם לא מעבירים את כל ה-75%, אלא רק 60%.

בתיה ארטמן: להפך.

בתיה ארטמן: המעונות הם 80% משירותי הרווחה ולהם אנחנו מעבירים את כל ה-100%.

יורי שטרן: את אומרת כי ההסדר הממשלתי שבו אתם תומכים קובע אותה מטרה של יצירת מימון שלא נתון לעיקולים.

בתיה ארטמן: נכון.

יורי שטרן: אבל זה לא פותר את בעיית המשכורות.

בתיה ארטמן: זה פותר את הבעיה באופן חלקי.

בתיה ארטמן: זה יותר טוב ממה שנעשה עכשיו.

דוד עמר: הוא לא יפתור חלקית.

דוד עמר: אם היא היתה אומרת שלמעון צריך לשלם 500,000 שקלים ואני משלמת רק 75% והיתר הולך לרשות, היה בזה הגיון, אבל היא משלמת למעון 100% ולנו לא נשאר כלום.

דוד עמר: מה קורה כאשר המעון עובד 10 חודשים בשנה ויש חודשיים חופש?

דוד עמר: היא רק בסוף השנה מתחילה להתחשבן איתי ולתת לי הפרשים במידה ומגיע לי, אבל במשך 10 חודשים אני מממן.

דוד עמר: אם אתם רוצים חוק, שהיא תחייב את הרשות ב-75% ולא 100% בפועל.

דוד עמר: כבר 6 חודשים, כל חודש נכתב, לחובת הרשות.

בתיה ארטמן: האם אתה רוצה שאני אוותר על החוב?

דוד עמר: אם זה לחובת הרשות ויש לי מענק איזון, אדון קפאח מחייב ישירות.

בתיה ארטמן: זה נכון שיש רשויות שסכומי העברות שלהן הן יותר גדולים ויש רשויות שסכומי העברות שלהן שואפים לאפס, אבל הבעיה היא מה הם עושים עם הכספים האחרים.

בתיה ארטמן: אני עדיין רוצה להבטיח שאת מה שאני מעבירה בפועל יגיע ליעדו, וזו השיטה הנכונה.

בתיה ארטמן: אני לא רוצה לעשות את זה בשיטה של שירותי החינוך כי יש הבדל בין שירותי החינוך לשירותי הרווחה.

בתיה ארטמן: שירותי החינוך ממומנים 100% על ידי המדינה.

בתיה ארטמן: אני רוצה לצמצם את הנזקים.

בתיה ארטמן: השיטה הזו היא השיטה הטובה ביותר שכוללת 80% מהשירותים.

בתיה ארטמן: אני רוצה שבכספים שאני מעבירה בפועל ישתמשו רק למימון שירותי הרווחה.

בתיה ארטמן: אני מסכימה שבהרבה מקרים זה לא מספיק, אבל זו הבעיה שלהם, מה הם עושים עם הכספים שלהם ועם מענקי האיזון.

ראגה עבאס: אני חושב שאי הבהירות שעלתה פה בישיבה מראה כמה צורך יש בחוק כזה שיסדיר את הנושא הזה.

ראגה עבאס: גם אלה שמתנגדים לחוק הזה מסכימים שיש להסדיר את העניין של תקציבי הרווחה, כולל המשכורות.

ראגה עבאס: לפעמים יש לי הרגשה שאנשים לא היו בשטח הרבה זמן.

ראגה עבאס: היום יש תקציב רווחה על הנייר, אך בפועל יש רשויות שלא מתפקדות ובהן לא משולמות משכורות במשך שנה או שנתיים.

ראגה עבאס: אין רווחה ואין תקציב.

ראגה עבאס: התקציב הולך לזבל, תרתי משמע.

ראגה עבאס: הוא הולך לקבלן הזבל שמעקל, הולך לקבל האספלט ולמקומות אחרים.

ראגה עבאס: אני כעובד סוציאלי שרוצה לעשות את עבודתי נאמנה, צריך לפנות לבג"צ כדי לקבל את המשכורת שמגיעה לי.

ראגה עבאס: אני מרגיש את עצמי מסורס לגמרי.

ראגה עבאס: צריך להבדיל בין רשויות חזקות לבין רשויות חלשות.

ראגה עבאס: הרשויות החלשות הן אלה שלא עומדות בתשלומים ובחובות, אפילו בתשלומי המים.

ראגה עבאס: בצפון יש הפסקות מים.

ראגה עבאס: לשכות רווחה שנמצאות ביישובים חלשים נהיות גם כן חלשות.

ראגה עבאס: פעם היתה הצעת חוק לתקצוב דיפרנציאלי, כך שליישוב חלש יתנו יותר מאשר ליישוב חזק.

ראגה עבאס: אני מציע שתאמצו את הרעיון הזה.

ראגה עבאס: עובד סוציאלי שלא מקבל משכורתו שנה-שנתיים, איך יכול להיות עובד סוציאלי?

עסאם מח'ול: הוא צריך עובד סוציאלי.

יורי שטרן: אני דיברתי אתמול עם החשב הכללי ועם אנשים באגף התקציבים באוצר.

יורי שטרן: צביקה, אתם ודאי תסבירו לנו שההצעה הזו היא בעייתית מבחינת המשא ומתן שאתם מנהלים היום עם הבנקים, אבל לא זו השאלה המרכזית שלנו.

יורי שטרן: אנחנו רוצים לדעת איך אתם מבטיחים את סיום הזוועה הזו, את הלנת השכר על ידי השלטון בארץ.

יורי שטרן: הרשות המקומית היא הזרוע של השלטון המרכזי ולא יחידה עצמאית בעלת רווח.

יורי שטרן: איך אתם במשרד האוצר והחשב הכללי רואים את עצמכם אחראים להפסקת הלנת השכר?

יורי שטרן: במדינת ישראל זה נחשב פשע.

יורי שטרן: כאשר עושה את זה אדם פרטי, מתלוננים נגדו בבית הדין, ובדרך כלל הוא נענש.

יורי שטרן: אבל כאשר עושה את זה המדינה כולה, אין דין ואין דיין.

יורי שטרן: אני רוצה לדעת מהו הפתרון שלכם.

צביקה חלמיש: אני מסכים איתך שהנושא המרכזי הוא הבטחת תשלום השכר לאותם עובדי רשויות.

צביקה חלמיש: הנושא המרכזי הוא לא הבנקים או הדברים האחרים.

צביקה חלמיש: צריך להבין שכל הרשויות, רשויות חלשות וחזקות, נזקקות למימון בנקאי לצורך הפעילות השוטפת שלהם, כולל תשלומי השכר, בטח בנושא תשלומי רווחה שבו המדינה לא נותנת את כל הכספים מראש ואז הרשויות נזקקות למימון הבנקאי.

צביקה חלמיש: אם לא יהיה אפשר לבוא ולשעבד את הכספים האלה כדי לקבל את אותו מימון בנקאי, הבנקים לא יתנו אשראי לרשויות, ואז לא יהיו מספיק מקורות לרשויות על מנת לשלם את השכר ולעשות את הפעילויות האחרות.

צביקה חלמיש: אותו שיעבוד מבטיח את היכולת של הרשויות לבצע את הפעילות ולשלם את השכר.

דוד אזולאי: מדובר בהלוואות ולא במתנות.

צביקה חלמיש: אפשר לחלק את הרשויות לשתי קבוצות.

צביקה חלמיש: יש את הרשויות החלשות שלהן היתה בעיה, והתיקון שנעשה, תיקון מס' 31 פתר את בעיית השכר שם.

צביקה חלמיש: ישנו מסלול שמבטיח את תשלום השכר לאותן רשויות שנכנסות למסלול שאמור להביא את הרשויות לאותן תוכניות הבראה כדי שהן תתפקדנה כמו שצריך.

יורי שטרן: הוא לא מבטיח תשלום.

צביקה חלמיש: זה מסלול המבטיח כניסה לתוכנית הבראה.

צביקה חלמיש: התוכנית תהיה מאוזנת ותוכל לשלם שכר לכולם.

דוד אזולאי: לכמה זמן הפתרון הזה?

דוד אזולאי: אתה מדבר על פתרון ל-60 יום בלבד.

ואסל טאהא: זה זמני.

צביקה חלמיש: לא.

דוד עמר: כל הזמן אותה המנטרה, מיליארד וחצי.

דוד עמר: וא שכח שהוא לקח 8 מיליארד שקל.

צביקה חלמיש: בחוק יש כמה מרכיבים.

צביקה חלמיש: המרכיב האחד מדבר על כך ששלושה חודשים אין שיעבוד על כל הכספים ושלושה חודשים אחר כך השעבוד יהיה רק על 50%.

צביקה חלמיש: זאת כדי לתת פסק זמן לבצע את תוכנית ההבראה כדי שהרשות תהיה מאוזנת לטווח ארוך.

צביקה חלמיש: המשמעות של החוקים האלה, היא שגם באותן רשויות חזקות שעד היום קיבלו מימון בנקאי, גם הן לא תוכלנה לקבל מימון בנקאי וגם אצל תתחיל בעיה של שכר.

צביקה חלמיש: עם עד היום היו רשויות שלקחו את המימון ושילמו את השכר בזמן, מחר הן לא תוכלנה לשעבד את הכספים, לא תקבלנה מימון ולא תוכלנה לשלם לעובדים.

צביקה חלמיש: בתיה מעבירה להן רק 75%, ולא כל הכספים שהמדינה מעבירה היא מעבירה מראש.

צביקה חלמיש: לכן, התיקונים האלה לחקיקה יביאו למצב הרבה יותר גרוע מבחינת המערכת.

צביקה חלמיש: אנחנו מבקשים לא לבצע את החקיקה הזו כרגע.

צביקה חלמיש: הרשויות הבעייתיות אמורות להתחיל להיכנס לתוכניות לפי תיקון 31, ואנחנו מקווים ומאמינים שזה יפתור את הבעיה לטווח הארוך.

דוד אזולאי: אבל לא כל הרשויות מסוגלות להיכנס לתוכנית הבראה.

צביקה חלמיש: אבל לרשות שלא מסוגלת להיכנס לתוכנית הבראה, התיקון הזה לא יעזור.

צביקה חלמיש: התיקון הזה רק יחמיר את המצב של הרשויות האחרות.

יורי שטרן: מה סך כל החוב של הרשויות לעובדים?

נועה בן אריה: 400,000,000 שקלים, לא כולל הפרשות למס הכנסה וביטוח לאומי.

יורי שטרן: צביקה, מה הערכה שלכם לגבי סכום החוב המצטבר של כל הרשויות?

צביקה חלמיש: אין לי מושג.

יורי שטרן: איך אין לכם מושג?

ואסל טאהא: יש להם מושג כמה מקצצים.

יורי שטרן: אתה החשב.

יורי שטרן: אם אתה לא מחשב, אז מי יעשה את העבודה?

דוד עמר: אל תתפלא.

דוד עמר: ברגע שמציעים הצעה לקצץ 4 מיליארד שקל, בטח שאין להם מושג.

יורי שטרן: צביקה, אני ביקשתי ממך שתאמר לנו איך האוצר רואה את עצמו מול החוב הזה שיש לשלטון בארץ לעובדיו.

צביקה חלמיש: בתוכנית ההבראה שנעשית פרטנית מול כל רשות שיש לה בעיה, נושא השכר הוא אחד הנושאים המרכזיים הנדונים.

יורי שטרן: אתה נציג משרד האוצר, ולכן אתה צריך לדעת מה הסכום הכולל של החובות האלה, ומהן האפשרויות הכספיות שנוצרות תוך כדי תוכניות ההבראה וכו'.

יורי שטרן: באיזו מידה הפתרון שעליו אתם מדברים, מכסה את החוב הגדול?

יורי שטרן: האם הוא מכסה אותו במלואו, מכסה אותו בחציו או פורס אותו לכמה חודשים?

צביקה חלמיש: הפתרון אמור לכסות את כל ההתחייבויות של הרשויות.

צביקה חלמיש: פתרו שלא ייתן מענה כולל לכל הבעיה של הרשות, הוא לא יהיה פתרון.

צביקה חלמיש: המטרה שלנו היא להגיע לתוכנית שתביא את הרשות ליציבות, ולא תוכנית כזו שבעוד שנה נצטרך לשבת שוב ולהתחיל את הכל מחדש.

דוד עמר: אתם מביאים אותנו לחורבן ולא ליציבות.

דוד אזולאי: בתקציב הבא יקצצו עוד כמה אחוזים, ואחר כך יבקשו מהרשויות להיות מאוזנות.

דוד עמר: אתם מביאים את המדינה לחורבן ולא ליציבות.

דוד עמר: הוא צעיר יותר מהבן שלי ומטיף לי מוסר.

צביקה חלמיש: המטרה של אותו תיקון 31, היא להביא את הרשות להיות מאוזנת.

צביקה חלמיש: כדי שהרשות תהיה מאוזנת ותוכל לתפקד, יהי צורך לטפל בכל ההתחייבויות, כולל תשלומי השכר.

ואסל טאהא: אבל ישנה בעיה מינהלית, שחלק גדול מן הרשויות לא יכולות להצטרף למסגרת של תיקון מס' 31.

יורי שטרן: הגוף הכי מאוזן הוא גוף מת.

עסאם מח'ול: האוצר בעצם אומר שמה שהוא רואה בכל הסיפור הזה זה אנשים ולא בני אדם.

עסאם מח'ול: אנחנו רואים בני אדם, גם בני אדם שצריכים לקבל שירותים וגם את בניה אדם שצריכים לתת שירותים.

צביקה חלמיש: הפתרון הזה לא יפתור את הבעיה של האנשים.

עסאם מח'ול: אתה צודק שזה לא המצב הכי טוב, אבל תציע מצב אחר שיכול לפתור את הבעיה האמיתית.

עסאם מח'ול: אני מסתכל על שירותי הרווחה בלוד.

עסאם מח'ול: אני שואל מה יהיה על המרכז לנערה במצוקה, המרכז לטיפול באלכוהוליזם וסמים.

עסאם מח'ול: האם יש לכם תשובה לשאלות האלה?

עסאם מח'ול: אין לכם תשובה.

צביקה חלמיש: יש לנו תשובה.

עסאם מח'ול: אין לכם תשובה.

עסאם מח'ול: אתם משאירים אותנו עם התשובה היחידה שאפשרית כרגע, כדי לטפל בעוול הזה.

עסאם מח'ול: מה שקורה היום בשירותי הרווחה בארץ, מזעיק שמים וארץ.

עסאם מח'ול: אני מתפלא שאתם באים לכאן ועושים לנו כל מיני תרגילים כדי שנבין שזה מה שיהיה וזה מה שאתם מוכנים לתת.

עסאם מח'ול: אני זה שהצעתי אחת משתי הצעות שעברו בתחום החינוך.

עסאם מח'ול: גם אז שמעתי את אותן ההתנגדויות שאני שומע היום.

עסאם מח'ול: שמעתי גם התנגדות של רשויות מקומיות, אבל אני חושב שבסופו של דבר הוצאנו את תלמידי בתי הספר מהמשחק הזה.

עסאם מח'ול: תוציאו את אלה שמקבלים את שירותי הרווחה מהמשחק שלכם.

נועה בן אריה: אני רוצה לומר כמה משפטים על היחס בין תיקון 31 לחוק המוצע כאן.

נועה בן אריה: אנחנו כבר לא נמצאים בשנת 1999.

נועה בן אריה: אנחנו לא נמצאים היום בזמן שבו אנחנו יכולים להקצות חשבונות ייחודיים להעברת תשלומים, כמו שעשינו בחינוך.

נועה בן אריה: הטענות שהשלטון המקומי מעלה כאן היום, הן לא טענות שזהות לטענות שעלו אז בנושא החינוך.

נועה בן אריה: זה נכון שברמה המשפטית אנחנו חושבים, שלא ניתן לבצע העדפה של עובד אחד על פני עובד אחר, כאשר אנחנו יודעים שבבסיס החוק נעוצה העובדה שעובדי הרווחה לא מקבלים שכר.

נועה בן אריה: במכלול החוק הזה נועד לממן את כלל שירותי הרווחה, אבל הוא בכל זאת יוצר איזושהי העדפה.

נועה בן אריה: זו טענה שאנחנו חוזרים עליה גם בנוגע לחוק הנוגע לעובדי החינוך.

נועה בן אריה: אנחנו נמצאים עכשיו בשנת 2004 במצב אחר לגמרי.

נועה בן אריה: היקף הקיצוצים אינו דומה למה שנעשה בשנת 1999.

נועה בן אריה: היקף הגירעון בשלטון המקומי לא דומה ולו ברמז למה שקרה בשנת 1999, והיקף הרשויות שלא מצליחות להבריא את עצמן, גם בגלל בעיות של מועצה, גם אינו דומה.

נועה בן אריה: במצב הקיים היום, לבנקים יש יותר כוח.

נועה בן אריה: אנחנו רואים בבנקים שותפים, אבל תיקון 31 לא הועיל לשלטון המקומי במערכת היחסים שלו עם הבנקים.

נועה בן אריה: אנחנו נמצאים היום בעיצומו של הליך בג"צ שבו הבנקים טוענים, ולא בהכרח שלא בצדק, שהפגיעה שנעשתה במסגרת תיקון 31, היא לא מידתית מבחינתם.

נועה בן אריה: כתוצאה מזה נולדה פררוגטיבה שלא לאפשר לרשויות אשראי, ואני לא מדברת רק על רשויות חלשות אלא על כלל הרשויות.

נועה בן אריה: הבנקים מאפשרים לעצמם היום לא לתת לנו אשראים, גם כאשר מדובר ברשויות חזקות.

נועה בן אריה: נשיא בית המשפט העליון אמר שהוא לא שולל את האפשרות שבסוף היום הוא יקבע שתיקון 31, שקבע זמניות של ההגבלה הזו של הבנקים, הוא פגיעה בזכות הקניין, ויבטלו.

נועה בן אריה: אני מבקשת לחכות להחלטת הבג"צ לפני שאתם מקדמים א החוק.

דוד אזולאי: אדוני היו"ר, אני מעריך את זה שאתה לא מקדם את החקיקה הזו בצורה מהירה ועושה זאת בשיקול דעת.

דוד אזולאי: למרות הכל, אני חושב שצריך להתקדם בחקיקה הזאת ולהעביר אותה בקריאה ראשונה.

דוד אזולאי: בואו לא נלמד זכויות על הבנקים, מפני שהבנקים במשך שנים שחטו את הרשויות המקומיות.

ואסל טאהא: הם לוקחים ריבית רצחנית על הלוואה לזמן קצר.

דוד אזולאי: אני לא ללמד זכות על הבנקים.

דוד אזולאי: הבנקים לא נתנו שום דבר בחינם.

דוד אזולאי: הגיע הזמן שהבנקים יפסיקו לתת לרשויות המקומיות, ושהרשויות המקומיות תדענה שהן צריכות להתמודד עם מה שיש.

דוד אזולאי: לצערי הרב, אנחנו מכירים את המציאות ואנחנו יודעים שזה לא ילך.

דוד אזולאי: פה יושב נציג האוצר שיודע שבשנה הבאה הולכים לקצץ עוד לרשויות המקומיות, והוא יבוא שוב לדרוש מהרשויות המקומיות להיות מאוזנות.

דוד אזולאי: איך אפשר להתאזן, כאשר אתה מכין תוכנית הבראה של שנתיים-שלוש ובאמצע השנה מקצצים לך 5% או 10%.

דוד אזולאי: אולי מישהו מהכלכלנים כאן ילמד אותי איך עושים את זה.

דוד אזולאי: זה בלתי אפשרי.

דוד אזולאי: זה לא יעלה על הדעת, אלא אם תבואו היום ותגידו שבשנה הבא לא יהיו קיצוצים.

דוד אזולאי: אז, סביר להניח שראשי הרשויות יוכלו לעמוד בתוכנית ההבראה.

דוד אזולאי: מר חלמיש, אתה יודע כמה רשויות לא מוכנות לחתום על תוכנית ההבראה, כי הן יודעות שמבחינתן זה גזר דין מוות.

דוד אזולאי: כמה חתמו עד היום?

דוד אזולאי: אולי 10 רשויות.

דוד אזולאי: תפקידנו הוא לדאוג לאותם אנשים שלא מקבלים שכר.

דוד אזולאי: אם הממשלה לא עושה מה שהיא צריכה לעשות, אנחנו נעשה זאת במקומה.

דוד אזולאי: לכן הצעתי היא להתעלם מהכל, כולל מהשלטון המקומי ובוא נקדם את החקיקה, נביא אותה לקריאה ראשונה וניתן לממשלה להתמודד עם זה.

ואסל טאהא: זה גם יעזור לקידום החקיקה הזו.

דוד אזולאי: במה עזר תיקון 37?

יהודה זמרת: צריך לתת לחוק לפחות חצי שנה כדי לראות אם הוא עזר או לא.

ואסל טאהא: רציתי להעיר, כי הבנקים לא משרתים את הרשויות חינם.

ואסל טאהא: הם מקבלים ריביות רצחניות.

ואסל טאהא: הם שחטו את הרשויות וממשיכים לחלוב אותן.

ואסל טאהא: על הלוואה לזמן קצר משלמים ריבית רצחנית.

ואסל טאהא: לכן, הביטחונות שלכם מובטחים.

ואסל טאהא: יש לכם ערבות שלטונית.

ואסל טאהא: אתם יכולים להשיג ערבות מדינה לאחר שהחוק יחוקק.

ואסל טאהא: יש לכם את הכוח, יש לכם את ביבי.

ואסל טאהא: אתם יכולים לנצל את ביבי.

ואסל טאהא: אני חושב שאם אנחנו נקדם את החקיקה ונעביר אותה לקריאה ראשונה, זה רק יעזור לשלטון המקומי לקדם את כל החוקים שלו.

יורי שטרן: אני לא חושב שהמדינה מסוגלת או מתכוונת לתת את הפתרון.

יורי שטרן: יחד עם זאת, האחריות מחייבת אותנו להיות זהירים ולא להפוך את המצב הגרוע לגרוע עוד יותר.

יורי שטרן: אני שומע את מה שאמרו נציגי השלטון המקומי.

יורי שטרן: לכן אנחנו נדחה עוד פעם את ההצבעה, אבל לא מעבר לזה.

ואסל טאהא: חבל.

דוד אזולאי: חבל.

דוד אזולאי: אני חושב שצריך להודיע היום ששבוע הבא אתה מביא את זה להצבעה ואנחנו נעביר את זה בקריאה ראשונה כדי שהם יתמודדו עם זה.

יורי שטרן: אני רוצה לראות מה יקרה בין הבנקים לבין הממשלה.

ואסל טאהא: זו תהיה סחבת של עוד שנה.

דוד אזולאי: בינתיים אנשים לא מקבלים שכר.

דוד אזולאי: עם הממשלה הזו אין דרך אחרת.

נועה בן אריה: תן לנו שבועיים לראות איפה אנחנו עומדים.

יורי שטרן: תודה רבה, הישיבה נעולה.