ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 233, 2004-06-22 12:50

לאה נס: צהרים טובים לכולם.

לאה נס: אני מבקשת לפתוח את ישיבת ועדת הפנים ואיכות הסביבה.

לאה נס: נקיים היום דיון בנושא של אחסון חומרים מסוכנים.

לאה נס: הדיון יהיה בפרט על המפעל בעכו, לפי היוזמה של חבר הכנסת דוד אזולאי, שהגיש הצעה דחופה לסדר-היום בנושא הזה.

לאה נס: אני רוצה לציין שבדוח מבקר המדינה האחרון צוין, שיש 400 מצבורי חומרים מסוכנים ב-182 מפעלים שלא מוגנים כהלכה.

לאה נס: בדיון הזה ננסה לשמוע את ההתייחסות של המשרד לאיכות הסביבה לאחסון החומרים, גם בימים רגילים, במפעלים שפועלים, ודאי במפעלים שלא פועלים, ונשמע פה את הפרטים.

לאה נס: אי-אפשר להתעלם מהתופעה.

לאה נס: זה נושא חשוב שצריך לתת עליו את הדעת ולראות איפה אנחנו עומדים, הוא ודאי ישליך על המקרה שנדון בו עכשיו.

לאה נס: חבר הכנסת אזולאי הוא חבר בוועדה למפגעי איכות הסביבה, חבר פעיל, גם לגבי מפגעים סביבתיים, ומובן שיש לו זיקה הדוקה מאוד לצפון, בפרט לאזור עכו.

לאה נס: חבר הכנסת אזולאי, בבקשה.

דוד אזולאי: גברתי היושבת-ראש, אני מודה לך.

דוד אזולאי: אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה, שלא נמצא כאן, שיחד עם ממלאת המקום, חברת הכנסת לאה נס, נתנו קדימות לדיון הזה, יחסית מהר מאוד, בהתחשב בכך שהנושא הזה עלה רק לפני כשבועיים במליאת הכנסת, והיום אנחנו כבר מקיימים כאן, בוועדה, דיון עם כל הגורמים הנוגעים בדבר.

דוד אזולאי: הנושא הזה עלה לסדר-היום, ואני מניח שחלק מהנוכחים כאן ראו את הכתבה של איתי רפופורט בטלוויזיה.

דוד אזולאי: כאשר ראיתי את הכתבה הזאת הזדעזעתי.

דוד אזולאי: מהכתבה נראה שהמפעל הזה מושבת, לא עובדים בו, המפעל סגור, אפילו יש שם הזנחה.

דוד אזולאי: לאחר מכן ראיתי את הכתבות ב"קול-הצפון" וב"צפון אחד", שגם שם התיאור מזעזע ביותר.

דוד אזולאי: אחד מאנשי הטכניון אמר, שאם חלילה יקרה אסון במקום הזה, כל אזור עכו והסביבה יהפוך להיות לבית קברות אחד גדול.

דוד אזולאי: כאשר אתה שומע דבר כזה, אי-אפשר לעבור לסדר-היום, והחלטתי להעלות את הנושא הזה לסדר-היום.

דוד אזולאי: אני שמח שכולם פה.

דוד אזולאי: צריך לזכור שבמשך השבוע שהנושא עלה לסדר-היום שמעתי נציגים מכל הכיוונים, נציגות של הירוקים, נציגות של איכות הסביבה וארגונים שונים, שפנו אלי, כולל ועד העובדים של המפעל.

דוד אזולאי: הגעתי למסקנה, לא רק שהנושא הזה חייב להידון פה, אלא שאסור לשכוח שני דברים, שבמפעל הזה עדיין אנשים עובדים בניגוד למה שראינו בטלוויזיה, עם זאת, גם אם האנשים עובדים, הסביבה נתונה לסכנה גדולה ביותר, אם חלילה יקרה אסון במקום הזה.

דוד אזולאי: הדבר החשוב, שכדאי שניקח כולנו לתשומת לבנו, שהמפעל הזה בעצם נמצא כרגע במסגרת כונס נכסים, שאמור לטפל בכל הנושאים האלה.

דוד אזולאי: כפי ששמעתי מאנשי מקצוע, כדי לפתור את הבעיה הזאת מדובר בסדר גודל של 5 מיליוני שקלים, שלכונס נכסים ודאי שאין.

דוד אזולאי: נצטרך לתת את הדעת בשאלה איך אנחנו פותרים את הבעיה, למי נפנה את הבעיה הזאת, שלא ייווצר מצב שבשביל 5 מיליוני שקלים סוגרים מפעל ומשאירים את הסכנה לפתחם של כולם.

דוד אזולאי: גברתי היושבת-ראש, אני מאוד מבקש ממך, בסופו של דבר, לזכור שבמפעל הזה עובדים אנשים, ובמפעל הזה יש סכנה גדולה, עלול להתרחש אסון, וכדי לפתור את הבעיה מדובר היום ב-5 מיליוני שקלים, שלבעלים של המפעל אין את הכסף הזה.

דוד אזולאי: עם זה נצטרך להתמודד.

דוד אזולאי: תודה.

לאה נס: נרצה גם לשמוע מהמשרד לאיכות הסביבה, בהמשך, גם בימים כתיקונם, לפני הקפאת ההליכים ולפני הסגירה והשריפה, איך עמד המפעל הזה לפי רישוי העסקים והיתר הרעלים, האם היה מעקב או שהכול התעורר בעקבות השריפה שפרצה.

לאה נס: דוד אזולאי: גברתי היושבת בראש, כבר היה אירוע, שבנס גדול הוא נגמר.

לאה נס: אחד האירועים שהביא אחר כך לסגירת המפעל או להוצאת צו הסגירה של המשרד לאיכות הסביבה היה באוקטובר 2003, ואז כבר שמעתי משירותי הכבאות של הגליל המערבי, שנמנע אסון גדול.

לאה נס: נס גדול היה באזור הזה.

לאה נס: נשמע סקירה קצרה של עמותת אזרחים למען הסביבה בגליל על הנושא.

לאה נס: ננסה לנצל את הדיון הזה גם בשביל לשמוע על כל ההשפעות, לא רק על עכו, למרות שזה הדבר הספציפי שנדון בו.

ליאורה אהרון: אני מעמותת אזרחים למען הסביבה בגליל.

ליאורה אהרון: אנחנו מתעסקים היום במפעל תעשיות אלקטרו כימיות.

ליאורה אהרון: הסיפור שקשור אליו הוא סיפור עתיק יומין.

ליאורה אהרון: המפעל הזה נקרא פעם מפעל "פרוטרום".

ליאורה אהרון: אנחנו רואים כאן שלט שהונף בהפגנה בשנות ה-90, אפשר למצוא אותו עוד היום ליד כפר מסריק, רואים שהוא כבר כמעט נתכסה.

ליאורה אהרון: בכל אופן, המאבק נגד המפעל מתחיל כבר בשנות ה-80 וה-90, אבל ננסה להתמקד בתמונה של היום.

ליאורה אהרון: בקיץ 2004 אנחנו שומעים על עשרות אלפי טון של חומרים מסוכנים, חלקם נפיצים ומסרטנים.

ליאורה אהרון: VCM, זה חומר שהוזכר כאן, הוא מרכיב עיקרי בתעשיית ה-PVC, וזה חומר שמוחזק בתוך המפעלים.

ליאורה אהרון: לא רק הוא, יש חומרים נוספים.

ליאורה אהרון: עשרות שנים, משנת 1952, המפעל הזה נמצא בתהליך של "שקט תעשייתי".

ליאורה אהרון: חומרים מסוכנים נפלטים מהמפעל הזה לים, לסביבה, לשמורת טבע שהיתה ליד, ונכחדה, שמזהמים עד היום ולשנים רבות את הבוצה של מפרץ עכו.

ליאורה אהרון: במסגרת אותו "שקט תעשייתי" גם לאוויר נפלטו מאות טונות של חומרים מסוכנים.

סמי ביטון: האם את מתכוונת להמשיך כל הדיון כאן לשקר?

לאה נס: סליחה, אדוני, היא קיבלה את זכות הדיבור, היא תדבר.

לאה נס: תהיה לכל אחד זכות דיבור, תוכל להגיד מה שאתה רוצה.

סמי ביטון: יש המשרד לאיכות הסביבה.

סמי ביטון: אם הוא היה מסוכן, הוא היה מוציא צו סגירה.

לאה נס: יושב פה נציג המשרד לאיכות הסביבה, וכל אחד יישאל שאלות נוקבות שמתאימות לו.

ליאורה אהרון: מדובר פה בנתונים מזעזעים.

ליאורה אהרון: יש במפעל שש ארובות.

ליאורה אהרון: אלה נתונים שקיבלתי אתמול מדורית זיס, שהיא אחראית ענף תעשיות במחוז הצפון במשרד לאיכות הסביבה, בטלפון.

ליאורה אהרון: במסגרת ה"שקט התעשייתי", הנתונים האלה היו ידועים למשרד לאיכות הסביבה, ואנחנו, כתושבים, לא ידענו עליהם.

ליאורה אהרון: יש חריגות של פי 20 באותו VCM וב-EDC, שגם היא חומצה רעילה ומסוכנת.

לאה נס: את מדברת על זיהומים שנפלטים לאוויר.

ליאורה אהרון: נכון.

ליאורה אהרון: היא נתנה לי נתון, שכל ארובה פלטה בשנת 2002, שזה אחרי שכבר היו שדרוגים למפעל, בסביבות 12 ק"ג לשעה.

ליאורה אהרון: עשיתי אתמול חשבון פשוט והגעתי לערכים של 600 טון שנזרקו לאוויר.

לאה נס: למה המשרד לאיכות הסביבה חיכה עד לשריפה?

לאה נס: עוד מעט נשאל את נציג המשרד.

ליאורה אהרון: אלה הנתונים שאנחנו כתושבים, שעוקבים אחרי המפעל הזה כבר שנים, אספנו.

ליאורה אהרון: קודם כול, כדי להבין איך זה שנתאפשר מצב כזה של פליטות מזהמים ברמות כל כך חמורות לאוויר, למים ולקרקע, תמיד מחזירים אותנו אחורה לסיפור של הקשיים הכלכליים – אין כסף.

ליאורה אהרון: עולה כסף לטפל בפליטות האלה.

ליאורה אהרון: אותם קשיים כלכליים מונעים גם את תחזוק הצינורות והמכלים השונים, וזה כמובן מה שהביא, בסופו של דבר, לשני פיצוצים שהתרחשו ב-7 באוקטובר 2003 וב-13 באוקטובר.

ליאורה אהרון: היו שני פיצוצים, אחד אחרי השני, בשני חלקים שונים.

סמי ביטון: ב-13 באוקטובר היה פיצוץ?

ליאורה אהרון: סליחה, היתה שריפה.

ליאורה אהרון: הדבר הזה כמובן הביא לסגירה של המפעל, והסגירה של המפעל שוב מחזירה אותנו למצב של קשיים כלכליים.

ליאורה אהרון: והשאלה שנשאלת: אם יש קשיים כלכליים, למה שיימנע המשך התהליך- - -

סמי ביטון: יש לנו מכתב תודה- - -

לאה נס: ביקשתי ממך.

לאה נס: תקבל את זכות הדיבור, יש פה מי שמנהל את הישיבה, והוא נותן את זכות הדיבור.

ליאורה אהרון: אנחנו שואלים: מי מרוויח מהמשך הפעלת המפעלים האלה?

ליאורה אהרון: ואנחנו רוצים להגיד כרגע מי מפסיד.

ליאורה אהרון: אנחנו מדברים כתושבים, לא מאות תושבים, אלא עשרות אלפי תושבי האזור.

ליאורה אהרון: קודם כול, התושבים והעובדים הם המפסידים הראשונים, הם משלמים מחיר בריאותי כבד.

ליאורה אהרון: דרך אגב, המון מושתלי כבד יש מקרב עובדי המפעל.

ליאורה אהרון: VCM פוגע קשות בכבד, הוא גם חומר מסרטן.

ליאורה אהרון: עודפי תחלואה מובהקים ידועים באזור עמק עכו ובאזור חיפה.

ליאורה אהרון: אובדן כספי גם לאוכלוסייה, גם למדינה, שמשלמת עלויות בריאות גבוהות, הסביבה משלמת מחיר בהרס בלתי הפיך – כל המארג האקולוגי נהרס באזור הזה.

ליאורה אהרון: התעסוקה נפגעת, מכיוון שהתעשייה הזאת היא עתירת שטח, והיחס שבין כמות העובדים לשטח הוא לא כל כך כדאי.

ליאורה אהרון: הפיתוח התיירותי של עכו נפגע קשות.

ליאורה אהרון: העיר הזאת נחשבת כמקום עם הרבה מאוד בעיות סביבתיות קשות, וצריך לזכור שהעיר הזאת הוכרזה לא מכבר על-ידי אונסקו כעיר המיועדת לשימור.

ליאורה אהרון: אם אונסקו ישמעו את כל הדברים האלה, אני לא בטוחה שהם ימשיכו לתמוך בצורה כל כך נלהבת בעכו כעיר שמיועדת לשימור.

ליאורה אהרון: כל האזור הזה נפגע מבחינה תדמיתית בצורה קשה מאוד.

ליאורה אהרון: קשה להביא תעשיות לאזור התעשייה של עכו.

דוד אזולאי: אם את מבטיחה לנו חמישה בתי מלון, נסגור את המפעל.

ליאורה אהרון: זה לא התפקיד שלי להבטיח דברים כאלה.

ליאורה אהרון: אני באה לצעוק את הצעקה של האנשים שסובלים מסביב, וכל זה עוד לפני הפיצוץ הגדול, שכולם מתריעים עליו בפנינו.

ליאורה אהרון: אם חס וחלילה יהיה פיצוץ, אנחנו יודעים שכולנו נפסיד.

ליאורה אהרון: אני חייבת להגיד עוד משהו קטן, כדי שהתעשיות האלקטרו כימיות לא ירגישו המאוימים היחידים פה, לפחות על-ידינו.

ליאורה אהרון: גם בקרית הפלדה יש אותו סיפור.

ליאורה אהרון: חשוב לי לספר את הסיפור הזה, כי המפעל הזה נסגר לא כתוצאה מפיצוצים, אלא כתוצאה מקשיים כלכליים, ונשארו במפעל הרים בגובה של שלושה-ארבעה מטרים של פסולת מהמפעל.

דוד אזולאי: נכון, הם מקבלים את הבאים לעיר.

ליאורה אהרון: אתה מכיר את זה היטב, גם אני מכירה.

ליאורה אהרון: בערמות העפר המזוהמות האלה יש כל מיני חומרים רעילים, בעיקר מתכות כבדות, הן גם מתפזרות עם הרוח, הן מחלחלות למי תהום, יש שם דלקים ושמנים.

ליאורה אהרון: וכבונוס, כונס הנכסים מכר את בית ההתכה לחברה חדשה, שנקראת "חוד מתכות", ורוצים לחדש את ההתכה.

ליאורה אהרון: אנחנו מוחים נגד ההחלטה הזאת, כי לא ייתכן שעוד לא פותרים בעיה קודמת וכבר מנחיתים עלינו בעיה חדשה.

ליאורה אהרון: אותו סצנריו של בעיות כלכליות, שמונע את הטיפול במפגעים הסביבתיים, הוא גם פה, גם פה לא ימנעו פליטה של דיוקסינים וחומרים מסוכנים לאוויר, כי זה לא כלכלי להפעיל כך את המפעל.

ליאורה אהרון: עשינו הפגנה אחת, ראשונה.

ליאורה אהרון: מבחינתנו זאת רק יריית הפתיחה.

ליאורה אהרון: 500 איש חתמו על העצומה, יש לי אותה כאן, מי שרוצה, מוזמן להצטרף ולחתום.

דוד אזולאי: מאין 500 האיש האלה?

קריאה: מקיבוצים.

ליאורה אהרון: לא, אני יכולה להראות לכם.

ליאורה אהרון: יש אנשים מחיפה, מהקריות, מתל-אביב ומכל הגליל.

לאה נס: אם זה מכל הארץ, 500 איש זה מעט.

ליאורה אהרון: אנחנו עברנו מדלת לדלת.

סמי ביטון: הקיבוצים לא ישלטו על כל המדינה.

לאה נס: אני מבקשת לתת לה לסיים את הדברים.

ליאורה אהרון: לפני שנה התקבלה החלטת ממשלה בנושא פיתוח בר-קיימא, אנחנו בעד לפתח את עכו ולהצעיד אותה קדימה לשנים של קידמה.

ליאורה אהרון: הנזק החמור שנעשה כבר באזור, כתוצאה מהמפעלים האלה, לא ניתן לכימות, אני לפחות לא יודעת לכמת את כל הנזק שנעשה.

ליאורה אהרון: אם רוצים להצעיד את עכו קדימה, חייבים להגיד שלום לתעשיות המזהמות האלה.

ליאורה אהרון: אי-אפשר להחזיק במקל בשני הקצוות.

לאה נס: לזיהומים, לא לתעשייה.

ליאורה אהרון: הדרישה האחרונה שלנו.

ליאורה אהרון: כל אחד מעביר את כדור האש מאחד לשני, ואנחנו מכירים את העניין הזה.

ליאורה אהרון: אנחנו אומרים שיש שני גורמים שבסמכותם להפסיק את הנזק המצטבר: האחד, עיריית עכו, ויש פה נציגות מכובדת שלה; והשנייה, זה המשרד לאיכות הסביבה, שעוד מעט הם יגידו את דברם.

ליאורה אהרון: אנחנו מבקשים להיות שותפים, נוכחים בכל הקביעות של קבלת ההחלטות לגבי שני המפעלים האלה.

ליאורה אהרון: אנחנו לא מוכנים להמשיך להיות שה תמים מובל לטבח.

סמי ביטון: אני יושב-ראש ועד העובדים של התעשיות האלקטרו כימיות.

סמי ביטון: הדיון הזה עלה לכותרות בעקבות כתבה, שאני לא יודע למה היא עלתה.

סמי ביטון: היה צריך לבדוק מה שנכתב בכתבה ביחס למציאות ולהבין שכל זה שקר ועלילה.

לאה נס: לפני שתמשיך בדבריך, אני רוצה להגיד לך שהוועדה הזאת מתעסקת שבוע-שבוע בזיהומים סביבתיים, בחומרים מסוכנים, כך שזאת לא ישיבה חריגה שעשינו.

לאה נס: אין ספק שבעקבות כתבה, כשיש אירוע חריג, אנחנו בהחלט מקיימים דיון, אבל הנושאים האלה נידונים פה בוועדה.

קריאה: אני מבקש למחות על המינוח, כשאומרים "שקר ועלילה", מישהו משקר.

סמי ביטון: נכון, אנחנו נבדוק.

קריאה: אני מבקש שלא לקרוא שקרנים, לא למשרד לאיכות הסביבה ולא לעמותות שפועלות בתחום איכות הסביבה.

קריאה: תאמר שאתה חולק על הנתונים, בבקשה.

דוד אזולאי: מי קרא למשרד לאיכות הסביבה שקרן?

דוד אזולאי: מי אמר את זה?

דוד אזולאי: לא שמעתי את זה.

סמי ביטון: בכתבה ציירו תמונת מצב של מפעל עזוב, מוזנח, והכול עומד להתפוצץ, והביאו פרופ' מאוד מכובד מהטכניון, שאמר שזה סוף העולם.

סמי ביטון: בואו תראו, זה הסוף של 20,000-30,000 תושבים.

סמי ביטון: שום עובד עדיין לא פוטר, כולנו ממשיכים לעבוד בחברה ולקבל שכר.

סמי ביטון: אנשים מקבלים משכורת.

סמי ביטון: אין דבר כזה שמישהו מקבל מהנאמנים שנמצאים כאן מכתב פיטורים והלך הביתה.

סמי ביטון: כולם מגיעים לעבודה.

ליאורה אהרון: יש מחלקה כימית במפעל?

לאה נס: ליאורה אהרון, תני לו בבקשה לסיים את דבריו.

סמי ביטון: רק אתמול נכנסו עוד שלושה מהנדסים.

לאה נס: המפעל עכשיו עוסק בייצור?

סמי ביטון: לאחר הפיצוץ שקרה, ולמרות הפיצוץ הגדול, שאמרו שזה יגמור עם עכו, אדם אחד לא נפגע, אפילו לא ציפורן.

לאה נס: אמרו שהיה נס.

סמי ביטון: מעבר לזה, היום אנחנו נמצאים במצב שכלום לא עובד, סך הכול 7% מהחומרים שאמורים להיות במפעל בזמן העבודה נמצאים במיכל שעומד, שנקרא VCM.

סמי ביטון: במקום שיהיו במיכל הזה 2,000 טון, כבימים כתיקונם, יש היום 150 טון.

סמי ביטון: תסתכלו בפרופורציה.

סמי ביטון: 150 הטון האלה, לא נמצאים, לא בתנאי לחץ, לא בחום, לא בטמפרטורה.

סמי ביטון: 24 שעות ביממה, 365 יום בשנה, יש אנשים שמגיעים לעבודה ואחראים להם, ויש פיקוח על כל דבר.

סמי ביטון: בכל המפעל יש כל מיני נקודות מדידה לכל זיהום שהוא, מבחינת מים, מבחינת אוויר, הכול.

סמי ביטון: אנחנו כבר לא עובדים שישה או שבעה חודשים, ואין שום זיהום, אין שום דליפה.

סמי ביטון: במקום שיש בעיה, אנשים מגיעים, מטפלים.

סמי ביטון: כל בוקר מגיעים 40 אנשים לעבודה, למרות שהמפעל לא עובד, הוא לא מייצר גרם אחד.

לאה נס: התפקיד שלהם הוא לשמור ולשמר?

לאה נס: בכתבה נאמר שיש רק איש מקצוע אחד.

סמי ביטון: אני מזמין את הוועדה המכובדת הזאת לבוא ולראות.

סמי ביטון: לאחר שהתפרסמה הכתבה, באותו יום שישי, הגיע אלינו שלמה כץ, ביחד עם הנאמן, צוריאל לביא, והגיעו עוד הרבה מאוד אנשים.

סמי ביטון: עברנו מנקודה לנקודה, וסוכם שהמפעל מתוחזק ברמה הכי טובה שיכולה להיות.

דוד אזולאי: זה על דעת המשרד לאיכות הסביבה?

סמי ביטון: על דעת שלמה כץ, חבל שהוא איננו.

לאה נס: יש פה נציג בכיר יותר מהמשרד לאיכות הסביבה.

סמי ביטון: היה חשוב שהוא יהיה פה, היות והוא עבר ביחד עם הנאמן.

לאה נס: אני מקווה שנציג המשרד לאיכות הסביבה מעודכן.

סמי ביטון: בדקנו את המקררים, עברנו למכל, ראינו שהוא תקין ובסדר, סך הכול הוא מכיל 7% מהכמות המרבית שהוא יכול להכיל.

סמי ביטון: אין שום סכנה.

סמי ביטון: אני אומר את זה באחריות אישית.

סמי ביטון: אין שום סכנה, לא לסביבה ולא לקרקע ולא לתושבים.

סמי ביטון: החברים וההורים שלנו, והילדים שלנו, גרים באזור הזה, ולא היינו מפקירים אותם, גם בשביל הפרנסה.

סמי ביטון: לא היינו רוצים להרוג אף אחד.

סמי ביטון: אין שום סכנה, אני אומר את זה במלוא האחריות.

לאה נס: ליאורה אהרון דיברה באופן כללי, וכבר אמרתי שאנחנו דנים בנושא הזה במפגעים שבשגרה, לא באירוע ובתקלה.

לאה נס: מובן שכאשר יש תקלה זה עושה כותרות, וזה מעלה דברים, ומודעות זה דבר חשוב.

לאה נס: המפעל היה ידוע כמזהם, בלי קשר לסכנה של החומרים המסוכנים.

לאה נס: ציינת פה שבימים כתיקונם יש 2,000 טון של חומר מסוכן שנמצא, ואני לא יודעת איך ההשגחה ומה המשרד לאיכות הסביבה אומר.

סמי ביטון: קיבלנו מכתב תודה מהמשרד לאיכות הסביבה.

לאה נס: אני מבקשת לקבל את ההתייחסות של המשרד לאיכות הסביבה לכל השרשרת.

שמעון לנקרי: נשמע קודם את מנהלי המפעל.

יוסי ענבר: חשוב לי שנשמע קודם את המפעל.

גבריאל טרבלסי: אני מנהל מיוחד יחד עם עורך-הדין צוריאל לביא.

גבריאל טרבלסי: מונינו לתפקיד הזה כנאמנים מאז שהוצא צו להקפאת הליכים כנגד החברה.

גבריאל טרבלסי: אכן, באוקטובר 2003 אירע פיצוץ ושריפה, והמפעל מאז מושבת, אבל אני רוצה לספר את העובדות כהווייתן, על מנת שהדברים יהיו ברורים.

גבריאל טרבלסי: שום עובד לא פוטר מאז שהמפעל הושבת, כמעט כל העובדים מועסקים עדיין בחברה, למרות שהמפעל לא ייצר, ולא מייצר כרגע, ולו גרם אחד.

גבריאל טרבלסי: המפעל מתוחזק, והחומרים נשמרים על-פי מיטב חוות-הדעת המקצועיות של אנשי החברה.

גבריאל טרבלסי: למיטב הבנתי, החומרים היום נשמרים, על-פי אנשי המקצוע של החברה, במצב טוב יותר מאשר לפני הקפאת ההליכים.

לאה נס: היום אתם עובדים מול המשרד לאיכות הסביבה?

גבריאל טרבלסי: למעשה, לפני שבוע מונה הכונס הרשמי ככונס על החברה, ואנחנו נשארנו כמנהלים מיוחדים שמסייעים בידם.

גבריאל טרבלסי: אנחנו בקשר עם המחוז הצפוני, עם שלמה כץ, כדי למצוא פתרונות למפגעים, כפי שהוא מגדיר אותם, שנמצאים היום במפעל.

גבריאל טרבלסי: במפגעים האלה אין שום דבר חדש.

גבריאל טרבלסי: חומרים כאלה היו מאז ומעולם.

גבריאל טרבלסי: אני לא נכנס להגדרות, אבל אם היו מפגעים, הם היו תמיד.

גבריאל טרבלסי: אם ה-VCM, שמוגדר פה חומר מסרטן, הוא היה מאז ומתמיד.

גבריאל טרבלסי: שום דבר לא השתנה מאז השריפה, והדברים נשמרים כרגע במכלים, בצינורות, בבקרה 24 שעות ביום.

גבריאל טרבלסי: המפעל לא מייצר, אבל מוציא הרבה כסף.

עמרם מצנע: לאן זה הולך?

גבריאל טרבלסי: בלי להיכנס לדברים של העמותה למען הגליל, הדבר הזה מוחזק ומונשם באופן מלאכותי מזה למעלה מחצי שנה, מכיוון שלדבר הזה יש צידוק כלכלי, ויש גורמים שהתעניינו ומתעניינים במפעל הזה.

גבריאל טרבלסי: יש כרגע מתעניין רציני מאוד שמוכן להשקיע למעלה מ-40 מיליוני דולר במפעל, על מנת, להערכתי, להביא את המצב לכזה שיניח את דעתם של המשרד לאיכות הסביבה, ואותו גורם נמצא במשא-ומתן או בדיונים עם המשרד לאיכות הסביבה, על מנת להגיע אתם להסכמות לתנאים שלהם על מנת שהמפעל הזה יחזור לפעול.

גבריאל טרבלסי: כרגע יש צו סגירה כנגד המפעל, זה ידוע, והמגעים נמשכים.

גבריאל טרבלסי: על-פי מה שהבנתי מאותו גורם, לפני מספר ימים, הוא מעריך שבתוך שבועיים, אולי פחות מזה, הוא יקבל את כל התנאים מהמשרד לאיכות הסביבה.

גבריאל טרבלסי: על-פי ההערכות של אותם משקיעים, יש להם התמורות, יש להם המקורות לעניין הזה, רק שיש להם לוחות-זמנים מתי לעשות את ההשקעות.

עמרם מצנע: מה זה ה-5 מיליוני שקלים שדיברת עליהם?

לאה נס: אם רוצים לפנות את מה שיש שם.

גבריאל טרבלסי: מה שהוא אמור להשקיע, זה כדי לשקם את המפעל ולשדרג אותו לאיכויות ולתנאים שיעמדו בתקנים עולמיים, בתנאים הרבה יותר גבוהים מאשר המפעל היה ערב השריפה.

לאה נס: כמו שאמרתי, המפעל הזה היה בעייתי בלי קשר לשריפה.

גבריאל טרבלסי: אותו משקיע מכיר את המפעל הזה, מכיר את הדברים, הם כבר בלימוד אינטנסיבי ועמוק של מה שקורה במפעל ומה האיכויות שנדרשות, והוא מודע לעלויות.

גבריאל טרבלסי: וכמו שאמרתי, המספרים שנזרקים פה, סדר גודל של 40 מיליוני דולר, על מנת להעביר לתקנים שקיימים בעולם.

גבריאל טרבלסי: מפעלים כאלה קיימים בעולם, זו לא תעשייה שמתה.

דוד אזולאי: כמה עובדים יש היום במפעל, ומה הם עושים?

גבריאל טרבלסי: ההערכה שלו, שאם המשרד לאיכות הסביבה יגיעו להבנות, בתוך חודש ימים הם יוכלו לקבל את השליטה לידיהם, כפוף לדברים נוספים שצריכים להיות מוסכמים עם הנושים וכן הלאה.

גבריאל טרבלסי: להערכתנו, מצב כזה הוא זה שיתקן את כל אותם מפגעים שיש.

גבריאל טרבלסי: אחרת זה ייפול על המדינה, אין ספק, וזה 5 מיליוני השקלים שמדברים עליהם.

גבריאל טרבלסי: המשרד לאיכות הסביבה הוציא צו להוצאת כל מיני חומרים, שלגישתו מוגדרים כמסוכנים.

גבריאל טרבלסי: הם היו שם מאז ומעולם, שנים, אבל היום זה נראה להם מסוכן.

גבריאל טרבלסי: בשביל לפנות את החומרים האלה צריך היום 5 מיליוני שקלים, שלא נמצאים בקופה.

דוד אזולאי: האם זה רק לפנות חומרים או לתיקון הצנרת?

גבריאל טרבלסי: זה על מנת להוציא את החומרים, וזה דורש בין היתר השמשת המערכות, גם עלות העסקת העובדים, גם חומרים נוספים שצריך להוסיף למערכות.

גבריאל טרבלסי: צריך לזכור שהמפעל הזה לא עבד למעלה מחצי שנה.

גבריאל טרבלסי: אף אחד לא ירים את השאלטר ויתחיל להפעיל.

גבריאל טרבלסי: לצורך העניין הזה נעשתה ההערכה על-ידי בעלי מקצוע, ולאותו חומר שנקרא VCM, צריך סדר גודל של 700,000 דולר, אבל יש חומרים נוספים.

גבריאל טרבלסי: ההערכה היא, שזה יגיע ל-5 מיליוני שקלים.

גבריאל טרבלסי: אין כסף בקופת הנאמנים, ולא בקופת הכונס, אבל מאחר וחומרים שנמצאים במפעל מוגדרים חומרים מסוכנים, וצריף להוציא אותם לאלתר, צריך להשיג את המימון.

דוד אזולאי: כמה עובדים יש היום במפעל ומה הם עושים?

גבריאל טרבלסי: במפעל למעשה יש 200 עובדים, הם עובדים בסבבים, מתוך רצון שלהם לשמר את המפעל.

גבריאל טרבלסי: עובדים בפועל כ-60 עובדים סביב השעון.

לאה נס: הם העובדים ששומרים?

גבריאל טרבלסי: הם מחזיקים את חדרי הבקרה, הם מוודאים ובודקים שאין דליפות, אין אסונות.

לאה נס: הם אנשי מקצוע?

גבריאל טרבלסי: אנשי מקצוע, מהנדסים, ולאחרונה גייסנו עובדים נוספים על מנת לכסות על חוסר.

עמרם מצנע: מי מממן את זה?

גבריאל טרבלסי: עד היום העסק הזה מומן על-ידי שלושה בנקים: בנק לאומי, בנק הפועלים ובנק דיסקונט ועל-ידי הבעלים הקודמים.

עמרם מצנע: האם הבנקים האלה הם נושים של המפעל?

גבריאל טרבלסי: כן, בסדר גודל של 300,000 דולר לחודש, פלוס 100,000 דולר, כספים שהיו בקופה.

דוד אזולאי: יש היום ייצור?

גבריאל טרבלסי: המפעל קיבל צו סגירה.

גבריאל טרבלסי: למעשה כל מה שיש היום זה השגחה, תחזוקה, שמירה בטיחותית וביטחונית.

דוד אזולאי: זה לא מה שאמרו באותה כתבת טלוויזיה, ששלושה אנשים מחזיקים את כל העסק.

גבריאל טרבלסי: יש 60 עובדים.

גבריאל טרבלסי: אנחנו משלמים את המשכורות.

גבריאל טרבלסי: כל חודש זה עולה 300,000 דולר.

גבריאל טרבלסי: הבנק מימן 50,000 דולר לחודש, חברת ACC מימנה 150,000 דולר לחודש, אנחנו משלמים הוצאות חשמל לחודש כ-50,000-60,000 דולר.

גבריאל טרבלסי: תשאל: אם המפעל לא עובד, למה צריך 60,000 דולר?

גבריאל טרבלסי: החשמל הזה משמש להשארת מערכות שיאפשרו לחץ בכל המערכות, מיזוג אוויר, קיטור וכן הלאה, כי אם היום מכבים את השאלטר, יש חומר מסוים, שאני לא זוכר את שמו כרגע, הטמפרטורות יעלו, וזה באמת יהיה מסוכן.

גבריאל טרבלסי: נכון לרגע זה, זה מוחזק בצורה סבירה לדעתם של בעלי המקצוע.

לאה נס: אין חשש שהשאלטר ייסגר?

גבריאל טרבלסי: כל זמן שיש חשמל, ויש אנשים שמחזיקים את המקום, מהנדסים ואנשי החברה, אלה אותם אנשים שעבדו בחברה במשך שנים, הם בעלי מקצוע.

דוד אזולאי: אתם בקשר עם המשרד לאיכות הסביבה?

גבריאל טרבלסי: לאחרונה, באופן שוטף, בקשר כמעט יומיומי.

שלמה שחר: נכנסו בצורה פעילה רק בשבוע שעבר.

שלמה שחר: אני קצת יותר פסימי מהמנהל שהיה עד כה, כי יש משקיע, אבל המשקיע מבחינתנו על העץ, ואנחנו עוד לא יודעים מה מזה יגיע לכלל מימוש.

שלמה שחר: בסוף החודש נגמר המימון שנתנו הבנקים עד כה, זאת אומרת, שבהחלט יכול להיות שבתחילת החודש הבא נגיע למצב שבו השאלטר יורד.

שלמה שחר: היתה בעיה כזאת או אחרת מול המשרד לאיכות הסביבה בשיתוף הפעולה, ברמה של מי אחראי למה שהיה עד כה, וזה גם כן לא הקל על התנהלות העניין.

שלמה שחר: אני מאמין שהיום הקשר יהיה יותר רציף, אבל בשורה התחתונה, אם לא יימצא מקור מיידי בסדר גודל של 5 מיליוני השקלים, שכל הזמן מדברים עליהם, הסכנה היא סכנה קיימת ואמיתית.

שלמה שחר: זאת אומרת, אם אנשי איכות הסביבה מתריעים על זה, וזה קיים, אני לא יודע להגיד מאיפה יהיה המימון, אבל זה דבר שצריך לעשות מיידית.

שלמה שחר: יכול להיות שצריך להביא בחשבון שכאשר יבוא משקיע הוא יצטרך לשאת במימון של הסכום הזה שניתן כרגע, אבל זה דבר, שאם הוועדה יכולה, בצורה כזאת או אחרת, לסייע להביא את המימון הזה, זה מחויב המציאות, בין אם המפעל הזה ימשיך להתקיים או לא ימשיך.

לאה נס: אם המפעל ימשיך לפעול, האם החומרים האלה יישארו?

לאה נס: לפני רגע אמרת שבין אם המפעל ימשיך לפעול ובין אם לא, החומרים האלה צריכים להיות מפונים.

שלמה שחר: לפי מה שאני מבין, מדובר בחומרים שקבורים שם, הם לא צריכים להיות שם, אפשר לשאול את אנשי איכות הסביבה, ובהקשר הזה הם כבר מדברים על הגשת כתבי אישום.

שלמה שחר: זאת אומרת, שהם רואים את זה בחומרה.

גבריאל טרבלסי: אני אחדד את מה שאמר כונס הנכסים הרשמי.

גבריאל טרבלסי: לגבי אותם חומרים שהחברה קיבלה לגביהם צו פינוי, הם נמצאים שם שנים.

גבריאל טרבלסי: אם הם היו מסוכנים, הם היו מסוכנים גם אז, שום דבר לא השתנה.

גבריאל טרבלסי: לגבי אותם חומרים שהוגדרו כנפיצים, לגבי השאלה, האם צריך אותם כשהמפעל יחזור לעבוד, התשובה היא: כן.

גבריאל טרבלסי: יש פה שני סוגים: יש חומרים שהם פסולת ויש חומרים שהם חומרי גלם.

לאה נס: זה בניגוד למה שכונס הנכסים אמר לפני רגע.

לאה נס: הוא אמר, שכך או כך צריך לפנות את אותם החומרים המסוכנים.

גבריאל טרבלסי: הוא דיבר על חומרי הפסולת.

גיא זיקין: ה-VCM וה-EDC הם חומרים שהם משמשים כחומרי גלם בייצור של ה-PVC, לכן, אם יהיה משקיע, הוא יקנה אותם.

לאה נס: את זה הבנתי, אבל זה לא מה שנאמר פה.

לאה נס: נאמרו פה שני דברים.

גבריאל טרבלסי: היות והמשרד לאיכות הסביבה חושב שיש חומרים מסוכנים, והוא כרגע הגורם שמוסמך, לצורך העניין, לומר על חומר שהוא מסוכן, אין ספק שצריך כסף בשביל לפנות את החומרים האלה, ובשביל זה צריך את 5 מיליוני השקלים.

גבריאל טרבלסי: היתה גם החלטה שיפוטית לפני שבוע, שהמדינה תישא במחצית מהעלות הזאת.

דוד אזולאי: יש לי שאלה למשרד לאיכות הסביבה.

דוד אזולאי: שמענו כאן מליאורה אהרון, שהפתרון שלה הוא סגירת המפעל וללכת הביתה.

דוד אזולאי: אני רוצה לדעת, האם אתם שותפים להצעה הזאת או שאכן יש פתרונות?

לאה נס: אני מבקשת שתתחילו מההיסטוריה, כי אותנו מעניין מה שקורה בימים של שגרה.

יוסי ענבר: אני לא מייצג את התעשייה, אני מייצג את איכות הסביבה, אבל זה מתאים לדיון שהייתי בו קודם על רמת חובב.

יוסי ענבר: לצורך העניין זה אותו דיון.

יוסי ענבר: אם רוצים לקיים תעשייה במדינת ישראל, צריך להביא בחשבון שיש תעשיות שיש להן פוטנציאל זיהום.

לאה נס: זה לא נכון.

לאה נס: כשמשקיעים, יש תעשייה שלא מזהמת.

יוסי ענבר: אמרתי שיש פוטנציאל זיהום, והתפקיד שלנו הוא לגרום לכך שהתעשייה הזאת תמשיך לפעול תוך מינימום זיהום.

יוסי ענבר: המפעל, כאשר הוא עבד, הוא עבד בצורה תקינה, כמו כל מפעל אחר, עם בעיות כאלה ואחרות.

יוסי ענבר: לפני התקלות שקרו לקראת סוף השנה שעברה, והיה רצף של ארבעה אירועים, שאין טעם להיכנס אליהם כרגע, לפני כן הוא נכנס מבחינתנו לתוכנית השקעות מפורטת, שהיא כתובה בתנאים לרשיון עסק שלו, שבאה להביא להפחתת המזהמים שהוזכרו קודם.

יוסי ענבר: אני לא מתווכח, כי אם דוריס זיס נתנה, לבחורה מעמותת האזרחים למען איכות הסביבה, נתונים, אני מאמין שהם נכונים.

יוסי ענבר: כמעט כל מפעל בארץ, שעובד 40-50 שנה, התפקיד שלנו הוא להיכנס אליו עם תוכניות השקעה.

יוסי ענבר: אנחנו עושים את זה בכל מפעל, אם זה במפרץ חיפה, אם זה בצפון ואם זה בדרום.

יוסי ענבר: זה מה שעומד מול אותה חברה שחושבת לרכוש את המפעל.

יוסי ענבר: יש פה תוכנית השקעות שאמורה להשקיע בתיקון אותן בעיות שהוזכרו.

יוסי ענבר: אף אחד לא מתכחש פה למידת הסכנה של החומרים האלה, למידת הפוטנציאל לסרטן בחומר שנקרא VCM.

יוסי ענבר: אין הרבה חומרים שמסרטנים ודאית, זה אחד החומרים שמסרטנים ודאית, ולכן על גדר המפעל, אם אני לא טועה, יש מוניטורים, יש אמצעי הרתעה.

לאה נס: נכנסתם לתוכנית ההשקעות רק בשנה האחרונה?

יוסי ענבר: נכנסנו ב-2002, לפני שנתיים, לא אתמול בבוקר.

לאה נס: זה כמעט אתמול.

רומן באזוב: במשך שנים ארוכות תמיד השקיעו, אבל נעשתה תוכנית לחמש השנים הבאות.

יוסי ענבר: ניתנה תוכנית השקעות, שהתחילה הרבה לפני התקלות, ונוצר מצב שהיה רצף של תקלות, אחת אחרי השנייה.

יוסי ענבר: אני לא בית-משפט ולא מאשים, אבל אני חושב שזה נבע מבעיות שחלקן בהשקעה של הבעלים בתחזוקה, ואז נוצר מצב שהיו גם פיצוצים וגם שריפות, ובסופו של התהליך המפעל נסגר, לא רק בגלל המשרד לאיכות הסביבה.

יוסי ענבר: הוא נסגר משום שהיו שם אירועים שסגרו קווים.

יוסי ענבר: אז הוצאנו גם צו סגירה, בהתחלה מינהלי, ואחרי זה שיפוטי, באמצעות בית-משפט.

דוד אזולאי: על מה היה צו הסגירה?

גיא זיקין: על החלק האורגני במפעל.

לאה נס: חלק מהמפעל יכול היה להמשיך לעבוד?

גבריאל טרבלסי: כעיקרון, חלק מהמפעל היה יכול להמשיך.

יוסי ענבר: זה היה על אותו קו שכולל את אותם חומרים בעייתיים.

יוסי ענבר: במקביל, חיכינו מספר חודשים וחשבנו מה לעשות עכשיו.

יוסי ענבר: במפעל יש חומרים מסוכנים, שחלקם פסולת וחלקם חומרי גלם.

יוסי ענבר: באפריל הוצאנו צו פינוי רעלים.

יוסי ענבר: מבחינתנו בעל הבית הוא הנאמן השומר, מה שזה לא יהיה, ודאי לא המדינה.

לאה נס: הפינוי זה רק על הפסולת או גם על חומרי הגלם?

יוסי ענבר: זה לא כל כך פשוט.

עמרם מצנע: עכשיו המפעל הוא תחת כונס נכסים, והכונס זו המדינה.

עמרם מצנע: הכונס הוא הזרוע של המדינה.

שלמה שחר: אני זרוע של המדינה רק מלפני שבוע.

עמרם מצנע: את העבר כנראה לא נתקן, אנחנו יכולים רק לנסות להשפיע על העתיד.

יוסי ענבר: אני רוצה להבהיר מה היה, כדי שתבינו מה אנחנו חושבים שצריך לעשות.

יוסי ענבר: צו הפינוי של חומרים מסוכנים זה כל החומרים המסוכנים, אם זה פסולת ואם זה חומר שאוחסן.

לאה נס: זה מה שאני לא מצליחה להבין.

לאה נס: כאשר המפעל עבד, אמרו שהוא השתמש ב-2,000 טונות של חומרים מסוכנים, ועכשיו מדובר על 12,000 טון.

לאה נס: איך הם שמרו על החומרים האלה בימים כתיקונם?

יוסי ענבר: אני רוצה לחלק את הנושא לשניים: האחד, הפסולות המסוכנות; והשני, החומרים המסוכנים, שהם חלק מתהליך הייצור.

יוסי ענבר: המפעל נדרש עוד לפני כן לפנות את החומרים המסוכנים מהחצר שלו, לפני השריפות ולפני צווי הסגירה וכן הלאה.

יוסי ענבר: הוא לא פינה, ואז נכנסנו להליכים נגדו.

יוסי ענבר: במקביל, קרה מה שקרה.

יוסי ענבר: יש חומרים מסוכנים, כמו למשל כספית, שהיא פסולת של התהליך, ששוכבת בחביות, זה חומר מסוכן.

יוסי ענבר: אבל מבחינתי, כל זמן שיש גדר מסביב ושומרים על זה, בטווח המיידי אני לא מודאג.

יוסי ענבר: זה לא אומר שלא צריך לפנות לרמת חובב או לכל מקום אחר.

יוסי ענבר: יש עוד סט שלם של חומרים מהסוג הזה, ששוכבים שם במחסנים, ומסוכנים, אבל הם לא מסוכנים במידה שאם סוגרים את השאלטר קורה משהו.

יוסי ענבר: תפקידנו להסתכל, במצב הנוכחי, על האפשרות הכי גרועה.

יוסי ענבר: ישבנו עם הנאמן מספר פעמים, והוא אמר לנו שהוא חי מהיד לפה, היום הבנק נותנים לו כסף, ומחר לא ייתנו.

יוסי ענבר: לא יהיה לו כסף, לא ישלמו לחברת חשמל, חברת חשמל תסגור את השאלטר.

יוסי ענבר: זאת בעיה מספר אחת.

יוסי ענבר: יש שם חומרים, שנקראים "פרוקסידים", שהם זרזים, הם קטליזטורים של התהליך, שהם מצויים במכולת קירור ענקית.

יוסי ענבר: אם חברת חשמל סוגרת את השאלטר, מתחילה ריאקציה, עם כל המשמעויות של הדבר.

יוסי ענבר: מי שהעלה את הנושא על השולחן זה היה המשרד לאיכות הסביבה, התקלה הזאת לא צנחה מהשמים.

יוסי ענבר: אנחנו דנים בזה יום-יום, שעה-שעה.

סמי ביטון: הכתבה שהיתה היא כתבה מוזמנת.

סמי ביטון: הכול בסדר, רק שתיאמר האמת.

יוסי ענבר: בינתיים אני מנסה להגיד את האמת ככל שאני יודע.

סמי ביטון: אני מדבר מבחינת העובדים, מבחינת הזנחה, מבחינת נטישה.

יוסי ענבר: אני לא בא בטענה לשום עובד.

לאה נס: הכתבה הביאה את הדיון לשולחן הזה, עכשיו הדברים נאמרים, ואנשים עומדים מאחורי מה שהם אומרים.

יוסי ענבר: יש שם עובדים, שמהימנותם ואמינותם לא תלויה בספק, אבל כל שבוע מתחלף מהנדס הבית, וגם את זה אי-אפשר להכחיש.

יוסי ענבר: היה בחור בשם תנחום, ובא מישהו אחר.

יוסי ענבר: עד שגומרים לדבר עם הבחור, הוא כבר איננו, כי הוא מצא מקום עבודה אחר.

אליעזר יערי: אף אחד לא רוצה לקחת אחריות.

יוסי ענבר: מי שצריך לדאוג לעובדים זה הנאמן, אולי עכשיו המדינה, אבל התפקיד שלנו, כמשרד, לעשות את הערכת הסיכונים.

יוסי ענבר: עלות פינוי כל החומרים המסוכנים, אני לא מדבר על מה שיש בקרקע ומה שיש בתוך הצינורות, אם מחר המפעל הזה ננטש לגמרי, העלות היא פי שלושה או פי ארבעה.

דוד אזולאי: מי יעשה את זה?

יוסי ענבר: 7 מיליוני דולר עולה לפנות את כל הסחורה מהמפעל.

יוסי ענבר: זו ההערכה שנתנו לי.

יוסי ענבר: זה סדר הגודל שלא מתווכחים עליו.

יוסי ענבר: זה לפני שנגענו בקרקע, לפני שנגענו בחומרים שנמצאים בצנרת עצמה.

יוסי ענבר: כל זה לא מדאיג אותי בטווח המיידי, מה שמדאיג אותנו בטווח המיידי זה כאשר סוגרים את השאלטר, והעובדים לא מקבלים משכורת.

יוסי ענבר: אני מניח שאם יציעו לעובדים עבודה במקום אחר, הם ילכו לעבוד במקום אחר.

סמי ביטון: אם יציעו לי, אבל לא מציעים לי, ואין עבודה.

לאה נס: האחריות היא של הבעלים לשמור.

יוסי ענבר: הנאמן נתן לנו להבין שהוא חי משבוע לשבוע, ואז נכנסנו להערכת סיכונים.

יוסי ענבר: אנחנו צריכים לפנות משם 2.5 חומרים עיקריים, האחד זה אותם החומרים שנמצאים בקירור, הפרוקסינים, שבגדול זה לא עולה הרבה כסף, למצוא מישהו שיסכים לאחסן את זה בקירור באיזה מקום, וזאת לא הבעיה העיקרית.

יוסי ענבר: הבעיה העיקרית זה אותו חומר, שהוזכר פה, שנקרא "VCM", שזה גז, שנשמר היום בלחץ, ויש מערכות שמגינות, ואם נסגר השאלטר- - -

סמי ביטון: אין ויכוח, אם אין חשמל, הוא הופך להיות מסוכן מאוד.

יוסי ענבר: יש 250 טון, חשבנו מה לעשות עם הסחורה הזאת.

יוסי ענבר: מסתבר שהכניסו את החומר לתהליך.

יוסי ענבר: חלק הביאו מהים במכליות, ויש שם מקשר ימי.

יוסי ענבר: הדרך הנכונה היא לשאוב מהים במקשר ימי.

יוסי ענבר: את המקשר הימי לא הפעילו שנתיים.

יוסי ענבר: הכמות היא 10% מהמכלית, זאת אומרת, אין פה כדאיות כלכלית.

יוסי ענבר: אי-אפשר לנטרל את החומר הזה, לכן הגענו למסקנה שהכי פחות גרוע זה פשוט להפעיל את הקו ולייצר PVC.

יוסי ענבר: אני לא מדבר על האיכות של ה-PVC, אלא לייצר את ה-PVC כחלק מתהליך.

לאה נס: זה יפרק את החומר המסוכן.

לאה נס: מתי העליתם את הרעיון של הפעלת הקו?

יוסי ענבר: זה עלה לפני שבועיים.

דוד אזולאי: האם זה מעשי?

יוסי ענבר: זה מעשי.

גבריאל טרבלסי: יש שני תנאים: האחד, שהמשרד לאיכות הסביבה כמובן יסיר את צו הסגירה; והשני, שיהיה כסף.

לאה נס: הוא נתן פתרון להיפטר מהחומר המסוכן.

אליעזר יערי: לכמה זמן צריך להיכנס למקלטים עד שזה ייגמר?

סמי ביטון: הקיבוץ שלך קיים ליד המשרד שלנו כבר 50 שנה.

לאה נס: לא מנהלים פה דיונים אישיים, נציג המשרד לאיכות הסביבה באמצע דבריו.

יוסי ענבר: אני מסתכל על הסביבה המיידית שנמצאת בסכנה, ושאלנו את עצמנו מה התהליך הכי פחות מסוכן, וזה התהליך שתיארתי.

יוסי ענבר: הקו הזה הוא לא הקו המסוכן במפעל.

יוסי ענבר: הקו המסוכן זה אותו קו שמייצר את אותו VCM.

יוסי ענבר: הפתרון של ייצור ה-PVC הוא הפתרון.

יוסי ענבר: באנו לנאמן ולבנקים ואמרנו שזה הפתרון.

יוסי ענבר: אני לא זוכר מי לקח את מי לבית-המשפט, ובית-המשפט קבע לפני שבוע, שהמדינה והבנקים יתחלקו חצי-חצי בעניין הזה.

יוסי ענבר: אני כבר אומר שאנחנו, כמדינה, הולכים לערער על העניין הזה.

יוסי ענבר: תחשבו כמה תיקים מהסוג הזה הולכים ליפול על המדינה.

דוד אזולאי: כמה זמן ייקח הערעור?

יוסי ענבר: אנחנו עובדים מהר.

דוד אזולאי: תאמין לי, כשיקרה משהו, כולם ירוצו.

יוסי ענבר: בית-המשפט קבע שמי שאמור לשאת בעלויות זה המדינה והנושים.

יוסי ענבר: אנחנו חושבים שהבעלים, שהם הנושים, הם אלה שצריכים לשאת בעלויות.

יוסי ענבר: לא ייתכן שכל אחד שיהיה לו מפעל, יעשה ממנו את הכסף, ינטוש, והנטל ייפול על המדינה.

דוד אזולאי: אני לא בא לומר שהמדינה תהיה במקום היזם, אבל בינתיים, שהמדינה תממן את זה, מפני שהסכנה היא גדולה.

דוד אזולאי: אחר כך המדינה תחייב את הבעלים.

דוד אזולאי: אם חס ושלום יקרה אסון, כולנו יודעים כמה יעלה האסון הזה למדינת ישראל.

יוסי ענבר: חבר הכנסת אזולאי, אנחנו מטפלים בעניין הזה.

גיא זיקין: יש סעיף בחוק חומרים מסוכנים שקובע שאתה חייב לטפל בזה.

גיא זיקין: מה שיקרה אחר כך, זה אחר כך.

יוסי ענבר: אני מודע לזה, ואני העליתי את הבעיה.

יוסי ענבר: אתה בא אלי בטענות, ואני זה שהצבעתי על הבעיה.

יוסי ענבר: אני לא ישן בלילה בדיוק כמו התושבים.

שמעון לנקרי: גם אתה צריך למצוא את הפתרון.

שמעון לנקרי: להעלות בעיה זה יפה מאוד, אבל לא קורה כלום.

יוסי ענבר: צריך לזכור שגם הפעלת הקו הזה זה תהליך, זה ייקח שבועיים, צריך להפעיל תחנת כוח, לבדוק את הקווים.

יוסי ענבר: זה תהליך לא מהיום למחר.

יוסי ענבר: במקביל, כמו שנאמר פה, יש איזה יזם שרוצה להיכנס למפעל.

יוסי ענבר: משא-ומתן זו לא המילה הנכונה, כי אנחנו לא מנהלים אתו משא-ומתן.

יוסי ענבר: אני מציב את התנאים, אם הוא רוצה להפעיל בתנאים שלי, זה בסדר.

יוסי ענבר: במידה ויוחלט שמפעל מופעל – ושוב, אני לא רוצה להביא את ההחלטה של המשרד, כי אנחנו עדיין בדיונים – הוא לא ירים את השאלטר במקטעים המסוכנים בלי שיהיו כל האמצעים למניעת זיהום האוויר.

דוד אזולאי: האם יש פתרונות?

יוסי ענבר: ודאי שיש פתרונות.

דוד אזולאי: אני שואל לגבי היזם הבא.

יוסי ענבר: יש לו פתרונות, אני לא בהכרח מסופק לגביהם, על זה אנחנו דנים אתו.

יוסי ענבר: כאשר אני בא לאנשים שעושים הערכות סיכונים, הם אומרים לי שבספרות העולמית אין חיה כזאת, אין לו אפילו יכולת לתת לי הערכה של מידת הסיכון.

יוסי ענבר: בהערכות סיכונים יש דרגה של סיכון, אחד למיליון, אחד ל-100,000, אין לנו אפילו במה להיאחז.

יוסי ענבר: כמו שאמרתי, בית-המשפט הטיל על המדינה לתת כסף, על מנת שהנאמן או הכונס יפעילו את המפעל.

יוסי ענבר: כל הזמן שיש פסיקה כזאת מתפקידנו לפעול בעניין.

יוסי ענבר: המדינה עובדת הן על ארגון הכסף, הן על ערעור, והן על דיבור עם היזם, ואנחנו יום-יום, שעה-שעה, עם יד על הדופק.

יוסי ענבר: אנחנו מבקרים במקום כמעט כל יום.

לאה נס: אני מבינה שעדיין השאלטר דלוק ויש חשמל, אבל האם יש גיבוי אם יש קצר או הפסקת חשמל?

סמי ביטון: יש גנרטורים.

לאה נס: בבתי הזיקוק היתה שנייה של קצר חשמלי, וראינו מה זה עשה.

גבריאל טרבלסי: צריך לזכור שמה-1 ביולי אין כסף.

יוסי ענבר: במקביל, אנחנו לוקחים, ממש בשעות אלה, יועץ חיצוני נוסף, שהוא ייתן לנו חוות-דעת שנייה לגבי הערכות הסיכון שלנו, על מנת לקבל את ההחלטה לאן הולכים.

יוסי ענבר: ביקשת שנשליך ממפעל מהסוג הזה לכל המפעלים, מה הכלים של המשרד לאיכות הסביבה לטפל בחומרים מסוכנים במדינת ישראל.

יוסי ענבר: זה דיון בפני עצמו, אבל, על קצה המזלג, יש לנו חוק חזק מאוד, חוק חומרים מסוכנים.

יוסי ענבר: אין מפעל במדינת ישראל שמחזיק חומרים מסוכנים או רעלים שאין לו היתר, שנקרא "היתר רעלים".

לאה נס: יש 128 מפעלים שלא שומרים עליהם כהלכה, לא מגינים עליהם כהלכה.

יוסי ענבר: יש היום 3,500 מפעלים שיש להם "היתר רעלים", זאת אומרת, שיש בהם חומרים מסוכנים.

יוסי ענבר: המשרד מבקר בכל אחד מהם.

יוסי ענבר: כל מפעל, מדרגה מסוימת ומעלה, עושה ניהול סיכונים והערכת סיכונים.

יוסי ענבר: יש מסלול שלם, ושווה שנציג בוועדה כיצד אנחנו מטפלים בכל מפעל שמחזיק חומרים מסוכנים.

יוסי ענבר: אם הכול היה מושלם, לא היתה לנו עבודה.

עמרם מצנע: יש, בחוק חומרים מסוכנים, ערבות לפינוי רעלים אם המפעל מגיע למצב שהוא הגיע?

יוסי ענבר: לצערי, לא.

יוסי ענבר: אנחנו מתחילים לחשוב לתקן, שיהיה למפעל ביטוח.

יוסי ענבר: בהנהלת המשרד לאיכות הסביבה, בכל הדרגים, מטפלים בנושא הזה שעה-שעה, ואנחנו שוברים את הראש כיצד להתקדם קדימה – אני לא יכול להחליף שום תושב שגר במקום, ואני לא יכול להחליף שום פועל במקום – אנחנו מנסים לייצג את כל הצדדים נאמנה, על מנת שלא יהיה אסון מהחומרים המסוכנים.

עסאם מח'ול: כאשר אתה אומר: כל הצדדים, על איזה צדדים אתה מדבר?

יוסי ענבר: אני מנסה לראות את כל הצדדים, והצד שלי הוא ייצוג הסביבה, זאת אומרת, את תושבי המפרץ, עכו והסביבה.

יוסי ענבר: צריך לזכור שיש פה מפעל עם חומרים, שאם החומרים היו פשוטים לנטרול, מזמן הם לא היו שם.

עמרם מצנע: חברת הכנסת נס, לדעתי המסר החשוב ביותר בישיבה הזאת צריך להיות הבהירות של אחריות המדינה לטפל בסיכונים.

עמרם מצנע: כלומר, אם אכן יש סיכונים מיידיים, מסוג זה או אחר, גם אם יש התנצחות משפטית, למדינה יש הכלים, ולדעתי היא נושאת באחריות, לסילוק המפגע מיידית, ולאחר מכן לתבוע את כל העולם כדי להחזיר לקופה הציבורית את הכסף.

עמרם מצנע: זה כלל ברור, ושום משפטן לא יסתור אותו, בכל תחום.

עמרם מצנע: ברגע שהמדינה מגדירה סיכון, היא חייבת מיד לטפל בה.

עמרם מצנע: האחריות שלה כלפי הסביבה, כלפי התושבים, כלפי הציבור היא חד משמעית.

עמרם מצנע: זה אולי הדבר הכי חשוב מהמפגש הזה.

שלמה שחר: השאלה, אם נציג האוצר, אם הוא היה כאן, היה מסכים לכך.

עמרם מצנע: הוא יכול להסכים או לא להסכים.

עמרם מצנע: חשוב שזה מה שייצא מפה, שלא תהיה התחמקות.

לאה נס: זה ברור, לא שזה יוריד את האחריות מכל שאר הגורמים שנמצאים פה.

דוד אזולאי: התשובה של משרד האוצר תהיה: אין לנו כסף, ואין סעיף תקציבי.

עמרם מצנע: זה בכלל לא משנה, שיידעו שהם נושאים באחריות.

הילה קרליץ: רציתי להבהיר כאן לגבי הנושא של איכות הסביבה מבחינת המסוכנות.

הילה קרליץ: מדובר כאן על שלושה נושאים, ואולי חלק מהאנשים קצת מערבבים לגבי החשיבות והצורך בטיפול בהם.

הילה קרליץ: יש החומרים שהם כבר חומרי פסולת, שנמצאים שם כבר תקופות ארוכות.

הילה קרליץ: אלה לא חומרים שנוצרו רק בתקופה האחרונה או רק בתקופה שהחברה נמצאת בקשיים.

לאה נס: זה לא כל כך משנה להיום.

לאה נס: זה שהם לא עשו את זה, זה מחדל, אבל אם החומרים מסוכנים, צריך להזיז אותם.

הילה קרליץ: המישור הנוסף הוא ההתנהלות של הדין והדברים בין המשקיע הפוטנציאלי לבין המשרד לאיכות הסביבה לגבי אופן וצורת הטיפול, אם וכאשר הוא ייקח על עצמו את המשך הפעלת המפעל.

הילה קרליץ: במיידי, יש החומרים שזה ה-VCM, שכולם מדברים עליו, והנושא הזה עלה בפני בית-המשפט המחוזי שדן בתיק של החברה, ולפני בית-המשפט היו כל הנתונים, והיו גם כל הצדדים הרלוונטיים, ובית-המשפט וקבע שזאת באמת הסוגיה הבוערת, ולגביה צריך להקצות את המשאבים.

הילה קרליץ: בהערכות מדובר על 700,000 דולר כדי להשמיש את יחידת הייצור הספציפית שנפגעה בשריפה, שזה בפרק זמן משוער של בין שבועיים לשלושה, ורק יחידת הייצור הזאת בכל תהליך שרשרת הייצור, רק המתקן הספציפי הזה צריך להשמיש בשווי של 700,000 דולר, ולהשתמש בחומר הנפיץ כדי לייצר את ה-PVC, וזאת הדרך הנכונה והיעילה, ואפשר להגיד שהיא היחידה האופרטיבית שניתן היום ליישם כדי לסלק את החומרים.

הילה קרליץ: החומר הזה מגיע באונייה, בצינור שמגיע ישירות למפעל, שהאונייה מתחברת אליו.

הילה קרליץ: אין היום אפשרות ואין דרך להביא אונייה כזאת כדי לשאוב חזרה את החומר, זאת אופרציה מאוד יקרה, וכמעט בלתי אפשרית, וגם אז יש סכנה שיישארו כ-100 טון.

הילה קרליץ: הדרך היחידה היא להפעיל.

הילה קרליץ: יש החלטה שיפוטית של שופטת שדנה בתיק, שעל הבנקים לשאת בחצי מהעלויות וחצי על המשרד לאיכות הסביבה.

יוסי ענבר: המדינה.

הילה קרליץ: המשרד לאיכות הסביבה הוא נציג המדינה.

הילה קרליץ: היא קבעה מפורשות שההוצאות האלה הן הוצאות פירוק.

הילה קרליץ: בסדר העדיפויות, אם כספים יגיעו לחברה מכל מקום שהוא, הכסף הזה נחשב כהוצאות פירוק.

הילה קרליץ: אם וכאשר יהיה כסף, אם ממכירה או מכל דרך אחרת, הכסף הזה, בסדר העדיפות, יוחזר ראשון.

הילה קרליץ: אנחנו מדברים על 700,000 דולר מיידית כדי להשמיש את המתקן.

הילה קרליץ: זאת הדרך לפנות.

לאה נס: איפה 5 מיליוני השקלים שדיברו עליהם?

הילה קרליץ: 5 מיליוני שקלים זה לפינוי הקרקע.

לאה נס: זה לא מה שנאמר, לא דיברו על קרקע.

גבריאל טרבלסי: יש שם חומרים אחרים שגם אותם צריך לפנות.

דנית רימון: על-מנת לסבר את האוזן, ה-PVC שייוצר בסוף, אם הוא ייוצר, ניתן למכור אותו.

דנית רימון: ההערכה היא שניתן למכור אותו בסכום של 250,000 דולר, שכבר אמרנו שהוא יחזור למי שיביא את הכסף.

דוד אזולאי: המשרד לאיכות הסביבה ייתן לכם להפעיל את קו הייצור?

לאה נס: זה היה גם רעיון שלו.

גיא זוקין: יש סעיף 16(ב) לחוק החומרים המסוכנים, שקובע שהמדינה, בכל מקום שהיא מאתרת או מאפיינת מפגע, חייבת לטפל בסוגיה.

גיא זוקין: אמר את זה חבר הכנסת מצנע.

לאה נס: טיפול, זה עדיין לא תשלום.

לאה נס: היא מטפלת על-ידי כך שהיא מוציאה צו סגירה, שהיא פונה, שהיא תובעת.

הילה קרליץ: החוק אומר שבמידה וחברה או תאגיד לא פועלים על-פי צו פינוי רעלים שהוציא המשרד לאיכות הסביבה, המשרד לאיכות הסביבה רשאי לפנות את החומרים – אם זה הרעיון שלו, מן הסתם הוא צריך לעשות את זה – על חשבונו, ואחרי זה לבוא בדרישת תשלום כפולה כנגד התאגיד.

גבריאל טרבלסי: מכבי האש קודם מכבים שריפה, ואחר כך המכבים מנהלים משא-ומתן מי ישלם.

שמעון לנקרי: אני גר בעיר הכי קרובה, והמפעל נמצא באזור התעשייה שהיה שייך לעיר.

שמעון לנקרי: כנראה שהיה נהוג בזמנו לשים באזורי הפריפריה את כל המפעלים המזהמים והמסוכנים, שכנראה היום, אם היו שואלים אותי, לא הייתי מאפשר בשום פנים ואופן למפעל כזה להתקיים.

שמעון לנקרי: מה שקורה פה זה קרקס אחד גדול.

שמעון לנקרי: אני רואה אנשים שכבר ישבתי אתם.

שמעון לנקרי: אתם מדברים פה על העניין הכספי, במקום לדבר כאן על העניין העקרוני.

שמעון לנקרי: העניין העקרוני הוא הסכנה שנשקפת לחיי אדם כתוצאה מעבודתו ומהפעלתו של מפעל כזה.

שמעון לנקרי: עוד לא הבנתי עד עכשיו, האם לאחר שהכול יסתדר, מה שלא נראה לי בכלל, כבר ישבתי עם הכונס, וכל החלומות האלה שמחר נמצא מישהו שיקנה את המפעל, אלה חלומות, וחבל שסמי ביטון לא פה, לשמוע אותי.

רומן באזוב: אני כאן.

שמעון לנקרי: תקשיב טוב.

שמעון לנקרי: מכל מה ששמעתי עד היום, ואני חצי שנה ראש עיר, לא נראה לי שיש מישהו שיעיז לקנות את המפעל הזה.

שמעון לנקרי: אפשר לדבר, אפשר לדון, אפשר להציע, אבל בתכל'ס, חתימה על קנייה, עם כל המשמעויות, אני לא רואה כרגע.

שמעון לנקרי: יושבים פה אנשים ומתחילים להתדיין על פתיחת קו ייצור של 700,000 דולר, פינוי ב-5 מיליוני שקלים, כאילו שיושב פה שר אוצר שעכשיו רושם את הדברים, ומחר הוא משלם את הכסף.

שמעון לנקרי: זה בכלל לא הנושא.

שמעון לנקרי: זה נושא להתדיינות בין משפטנים בבית-משפט, מי עושה מה.

שמעון לנקרי: זאת לא ועדה שאומרת לבעל המפעל: חביבי, לך תשקיע 2 מיליוני שקלים בפינוי חומר, כזה או אחר.

לאה נס: זו ועדה שממליצה המלצות לרשות המבצעת, למשרדי הממשלה, ויש פה נציגי ממשלה.

לאה נס: כך הדברים עוברים.

לאה נס: שר האוצר לא אמור לשבת פה בשביל לתת היום את הצ'ק.

לאה נס: זה חלק מהתהליך.

שמעון לנקרי: פה מדברים כאילו זה כך.

שמעון לנקרי: מאחר וזה כך, אין טעם להציג מה ההוצאות הרלוונטיות, כי זה לא הדיון.

שמעון לנקרי: מה שכן צריך להיות, גברתי היושבת-ראש, זה לקבל את ההחלטה שסוף סוף תשב איזו ועדה, שבכלל תבדוק אם יש בכלל מקום לאפשר פתיחתו של המפעל הזה, לאור כל חוסר הבהירות ולאור זה שיושב אצלי שלמה כץ, ומבקש ממני לעשות הכול כדי לא לפתוח את המפעל.

שמעון לנקרי: ופתאום יושב פה המנהל שלו ואומר משהו אחר לגמרי, שהוא כבר היה, וזה בסדר, ורק צריך להשקיע פה מיליונים.

שמעון לנקרי: יש פה אי בהירות.

שמעון לנקרי: אני בכלל לא רוצה להתייחס אם יש הכסף כרגע או אין.

שמעון לנקרי: אנחנו יושבים על חבית חומר נפץ, שאם יש לה פתרון, אני בעד שיהיה פתרון, שאיכות הסביבה יבואו, אבל מאחר שזה לא כך, וכרגע יושבים 50,000 תושבים ויותר על פתחה של סכנה, ואחר כך כל אחד יתחיל להסביר למה הוא לא עשה הכול כדי שזה יקרה, ולכן אני שמח שזימנו את הדיון הזה, בואו נדבר על המהות: האם בכלל יש מקום, לאור חוסר הבהירות, לאור העלויות הכבדות, לאור זה שאין משקיע, אם בכלל, לאפשר פתיחתו של מפעל כזה?

שמעון לנקרי: צריך לזכור שכל הקרקע באזור של "פרותרום" היא קרקע מזוהמת לחלוטין.

שמעון לנקרי: היו לי ארבעה מפעלים שבאו לשם, עשו מדידות, הם רצו להיכנס, "פרותרום" רצה למכור חלק מהקרקע, וכולם ברחו משם.

שמעון לנקרי: שום מפעל לא ירצה להיכנס למקום כזה.

שמעון לנקרי: זה אומר שצריך להביא בחשבון גם את פינוי הקרקע הזאת.

קריאה: בבעלות מי הקרקע?

שמעון לנקרי: בבעלות המפעל, זאת בעלות פרטית.

שמעון לנקרי: כרגע זה של כונס הנכסים.

שלמה שחר: גם בסצנריו שאתה מדבר עליו היום צריך כסף.

דוד אזולאי: גם בשביל לסגור את המפעל צריך כסף.

שמעון לנקרי: אין בעיה, אבל אתם מדברים פה על מיליונים כדי לאפשר פתיחה.

לאה נס: לא בשביל לאפשר פתיחה, דיברו על כל הכסף הזה בשביל להתפטר מהחומר המסוכן, לא דיברו על הפעלת המפעל.

שמעון לנקרי: דובר פה 700,000 דולר כדי להפעיל פס ייצור כזה, אונייה שתבוא, חצי חצי בין הרשויות.

לאה נס: הכול מתייחס לפינוי החומר המסוכן ביותר.

לאה נס: זה חלק מהסגירה.

לאה נס: תודה רבה.

שמעון לנקרי: צריך לחסל את המפעל, כל המשמעויות האלה.

דנית רמון: יהיו לך 700 עובדים מפוטרים.

שמעון לנקרי: לא עובד עלי הסיפור הזה, 700 עובדים פחות, אבל 50,000 אנשים במצב בריאותי תקין.

שמעון לנקרי: אנחנו לא נגד שום עובד, אבל לא צריך להיות הקרקס הזה.

רומן באזוב: שלמה כץ עבד עליך טוב.

רומן באזוב: הוא היה אצלך וניסה לשכנע אותך לתת לו יד לסגור את המפעל.

רומן באזוב: חבל שלא תבעתי אותו באופן אישי על התעללות בעובדים.

יהודה שביט: אני רוצה להצטרף לדברים שאמר ראש העיר עכו.

יהודה שביט: הכתובת היתה כתובה על הקיר.

יהודה שביט: המפעל הזה נמצא די הרבה שנים, משנת 1952.

יהודה שביט: אנחנו, ביישובים שלנו, שנמצאים פה נציגים שלהם, עין-המפרץ וכפר מסריק בעיקר, עוסקים הרבה זמן בתרחישים להתגוננות.

יהודה שביט: הצלחנו בקושי להוציא מחבר הכנסת שריד, כשהוא היה השר לאיכות הסביבה, 25,000 שקלים כדי לקנות בגדים למיגון.

יהודה שביט: במקרה וקורה משהו, אין לתושבי כפר מסריק ועין המפרץ לאן לברוח.

דוד אזולאי: אנשי עכו לא קיבלו את זה.

אליעזר יערי: לא, זה חליפות לחמישה אנשים שיוכלו לטפל בנפגעים.

יהודה שביט: הם קיבלו את הכסף לטובת יחידת כוננות שצריכה לעבוד, ועוסקים בעניין של כוננות הרבה מאוד ביישובים אצלנו, והם מודעים לעניין הזה.

יהודה שביט: הכתובת היתה על הקיר שזה הולך לקרות, כי ירדה התחזוקה במפעל, כי לא היה כדאי להשקיע ולעשות תחזוקה, כי לא הצליחו למלא את התנאים שהמשרד לאיכות הסביבה דרש, ולכן היה ברור שזה הולך לקרות.

יהודה שביט: אני, בתור ראש מועצה, פניתי, יחד עם מנהל איגוד ערים לאיכות סביבה של האזור.

יהודה שביט: למנהל, אחרי הפיצוץ הראשון, כדי לדון מה עושים במקרים כאלה, עד היום לא התקיימה הפגישה, כי זה לא חשוב לעשות פגישה בעניין הזה.

יהודה שביט: הבעיה שלנו, איך ליצור לעצמנו את היכולת להמשיך ולחיות שם.

יהודה שביט: כפי שאמר ראש העיר, אנחנו יושבים על חבית של חומר נפץ, ואנחנו כבר לא סומכים שיעשו את זה, כפי שלא עשו את זה עד עכשיו לאורך כל השנים.

יהודה שביט: המפעל הזה קם בטעות, נאמר לנו שהולכים להקים שם מפעל לסוכריות, מסוכריות זה הפך להיות מה שאתם יודעים עכשיו שקיים.

יהודה שביט: במהלך השנים קצת השתנו הדברים האלה, ולכן צריך לשים לב.

יהודה שביט: אנחנו רוצים לדעת שהתושבים שלנו, גם תושבי העיר עכו, וכמובן עובדי המפעל, לא נמצאים בסכנת חיים, ושיש דרך לפתור את הבעיה הזאת.

יהודה שביט: אני מבין שהורדת השאלטר תגרום לבעיות יותר קשות, לכן אני לפחות אהיה נגד סגירת השאלטר עד אשר יפונה משם הגרם האחרון של החומר המסוכן, כדי שהילדים שלנו והתושבים שלנו, גם של עכו, וגם של המועצה האזורית מטה אשר, יהיו מבוטחים במקום הזה.

יהודה שביט: לפי הערכתי צריך למצוא את הנוסחה איך עושים את זה, לא איך מוכרים את המפעל.

לאה נס: הדיון פה הוא רק איך להימנע מהחומרים המסוכנים, אבל אין ספק שבמסגרת הזאת עולים כל הדברים.

אליעזר יערי: אני גר קילומטר וחצי, שניים, מהמפעל.

אליעזר יערי: יש לי תחושה שיש כאן שני משחקים: המשחק האחד הוא המשחק הכלכלי, ומשחק שני הוא משחק האזרח הקטן.

אליעזר יערי: כל השידור של אנשים, של הכונסים, ושל כולם, שהם מנסים לשחק עלינו ועל החבית הזאת, אולי כדי לקדם נושאים.

אליעזר יערי: אני רוצה לקבל מחויבות מהמדינה, שאני לא אהיה עם כדור מכוון לרקה שלי, בעניין החשמל, וישאנשי הכלכלה, שאומרים: אוי ואבוי לכם, אם תעשו כך או לא תעשו כך, יירה בי הכדור.

אליעזר יערי: הילדים שלי שם, ואני פה.

אליעזר יערי: אני יכול היום לנסוע חזרה, ובדרך כבר לשמוע שאין לי ילדים ואין לי משפחה.

אליעזר יערי: לא מקובל עלי העניין הזה.

אליעזר יערי: צריכה לצאת מפה החלטה מאוד ברורה.

אליעזר יערי: כולם יסבירו מה שהם רוצים להסביר, אבל אני סומך עליכם, ועליך, יושבת-ראש הוועדה, שתובילי את המהלך הנכון, כדי שמחר אני אוכל ללכת הביתה ולהגיד שבעוד שבוע אני במקלט או בעוד שבוע וחצי, אולי כולנו, יחד עם תושבי עכו, נעבור לתל-אביב להגנה.

אליעזר יערי: אנחנו מודאגים.

אליעזר יערי: כולם אומרים כאן: נדון, נקים ועדה.

סמי ביטון: אנחנו שכנים שלכם 50 שנים, ועוד אף אחד ברוך השם לא נהרג.

לאה נס: תן לו לסיים את דבריו.

אליעזר יערי: אני מודאג בקשר לעבודה, ואני חושב שהמפעל היום מסכן גם אותך וגם את הילדים שלך בעתיד במקום לקדם את עכו ואותנו.

אליעזר יערי: האינטרס שלי ושלך הוא אותו אינטרס, אין בינינו שום ניגוד אינטרסים, ולכן כדאי שתקשיב.

אליעזר יערי: אני מצטרף למה שאמר חבר הכנסת מצנע, וגם חבר הכנסת אזולאי וגם יהודה שביט בדיוק נגעו בדברים, ולכולם ברור מה צריך לעשות.

אליעזר יערי: יש מחקרים משנות ה-70, שלקחו יונקים במקום, ומצאו שיש בהם זיהומים מזיהומים שונים.

אליעזר יערי: אנחנו היום נושאים בגופנו את כל הכולרות שהיו במשך השנים.

אליעזר יערי: יש לנו רמת סרטן גבוהה מאוד בכפר מסריק, ואני, בתור גיאוגרף בעל תואר שני, יודע על עבודה על רוחות, ו-70% מהרוחות באזור שלנו הן צפוניות-מערביות, הן הולכות לכיוון השכנים שלנו, לכיוון כפר מסריק, ובכפר מסריק יש רמה קיצונית של סרטן.

לאה נס: את הדברים האלה צריך להגיד מאוד באחריות, משרד הבריאות צריך להגיד את זה, כי הוא עשה סקר תחלואה באזור חיפה והצפון.

לאה נס: הבנתי שבנפת חיפה זה היה מוכח, אבל לגבי הצפון, ניתן למשרד להגיד, לא אנחנו נגיד את זה.

אליעזר יערי: זה קיבוץ מאוד קטן, ויש באוניברסיטה מחקר על משטר הרוחות, וזה מדויק שזה פונה לכיוון, יש ספר שנכתב על זה.

אליעזר יערי: התחלתי לחבר את הדברים, וראיתי שהשכנים שלנו סובלים מאוד.

לאה נס: דבר אחר בטוח, החומרים האלה לא מוסיפים לבריאות.

סמי ביטון: בשביל ההומניות, נחלק את האדמות, תהיה לנו ירושה.

סמי ביטון: ..

אליעזר יערי: אל תהיה תינוק.

לאה נס: מדברים פה ברצינות, אנשים מדברים מתוך הדאגה שלהם.

אליעזר יערי: יוסי ענבר לא התייחס ל-EDC, יכול להיות שיש עוד מרכיבים שאולי כדאי שנדע.

אליעזר יערי: אם מפעל "הסוכריות" הזה צריך לקום באזור, ולדעתי הוא לא במקום, אז הוא צריך לקום בתקנים עולמיים מחמירים מאוד--

לאה נס: אתם צריכים לדבר ברור, אף אחד לא מבין את הקודים, סוכריות על אמת וכאילו.

אליעזר יערי: --שיהיו חוקים דרקוניים, שהוא לא יוכל להפעיל אותו ויהיה משתלם לו להפעיל אותו במקום אחר, לא בריכוז אוכלוסייה כזאת, כי אנחנו צריכים לשמור על הילדים שלנו, ושלאנשים לא יהיו רווחים כל כך גדולים ואחר כך ינטשו אותנו, כמו שעכשיו אנחנו מרגישים נטושים, עם התחלואה של גופנו, ועם ריבים שאנחנו רבים בינינו, וזה מיותר לגמרי.

רומן באזוב: אני חבר ועדה התעשיות האלקטרו כימיות.

רומן באזוב: בתפקידי הנוכחי אני גם מנהל המעבדות.

רומן באזוב: אני באמת לא יודע מאיפה להתחיל, יושבים פה אנשים מאוד מכובדים, שאת חלקם אני מכיר באופן אישי, אבל הרומן הזה עם התעשיות האלקטרו כימיות, "פרותרום" לשעבר, לא התחיל מאז השריפה, זה התחיל הרבה לפני.

רומן באזוב: אני גם מכיר ראשי ערים, הרבה לפני שמעון לנקרי.

רומן באזוב: ואני לא זוכר שאף אחד מהם קרא אולי לסגירת המפעל, ההפך, הם כולם נלחמו שהמפעל הזה יהיה פתוח.

רומן באזוב: שמעון לנקרי, אתה יכול לשאול אותם באופן אישי.

רומן באזוב: הם יצאו אתנו להפגין, כדי שהמפעל הזה יעבוד, כמובן לפי כל התקנים.

רומן באזוב: גם אני, בתור עובד, לא רוצה להיות חשוף, לא ל-VCM ולא ל-EDC.

לאה נס: אתה חושב שהמפעל הזה, בכל השנים שאתה עובד בו, עבד לפי התקנים?

רומן באזוב: אנחנו עושים הכול, אבל הכול, על מנת למנוע כל זיהום אפשרי.

לאה נס: אני יכולה לבוא בתלונות רק למשרד לאיכות הסביבה, כי הוא זה שאמון מבחינתי, לא אתה.

רומן באזוב: גם הילדים שלי גרים בסביבה.

רומן באזוב: לפני שבאתי לפה הייתי בקיבוץ עין המפרץ, לקחתי דגימה של זיהום אוויר, שבודק מה רמות ה-VCM וה-EDC שיכולים אולי להיות, אפילו ששום דבר לא עובד, ונתתי לעובדות שלי במעבדה, ובאתי לפה.

רומן באזוב: הכול ממוחשב.

רומן באזוב: עדיין הכול עובד.

רומן באזוב: כל הדיווחים שאנחנו נותנים, אם זה של השפכים ואם זה של האוויר, הכול עומד בתקן.

דוד אזולאי: בכל זאת ניתן צו סגירה של המשרד לאיכות הסביבה, זה סתם?

לאה נס: לא רק זה, אלא הראו על זיהומים בשנת 2002, ודאי היה לפני זה.

רומן באזוב: כאשר אמרתי כמה הערות ביניים, אמרתם לי לחכות לתורי.

לאה נס: לחברי כנסת מותר הערות ביניים.

רומן באזוב: נאמרו פה הרבה מאוד דברים, ואני רוצה להגיב לכל אחד ואחד, ואני מכיר אותך, דוד אזולאי, לאורך שנים,

רומן באזוב: לפני שנעשית חבר כנסת כיבדתי אותך והערכתי אותך, ואני עדיין מעריך.

לאה נס: אני מבקשת לדבר לעניין.

רומן באזוב: ביום שישי הבן שלי מביא את העיתון, אני קורא אותו, ואני רואה את הכתבה ב"צפון אחד", והקציצה שאכלתי נתקעה לי בגרון.

רומן באזוב: לא האמנתי למראה עיני מה שדוד אזולאי כתב שם.

רומן באזוב: ציפיתי ממנו, כי אני יודע שהוא בן אדם יסודי.

רומן באזוב: אצלו בבלוק גרים אנשים שגרים במפעל, ציפיתי ממנו לשאול אותם אם המפעל נסגר.

רומן באזוב: יכולת לשאול את סמי ביטון ואותי, אתה יודע שאנחנו עובדים שם.

רומן באזוב: יכולת לשאול אם באמת אין השגחה.

רומן באזוב: אנחנו אנשים כל כך לא אחראיים, שהפקרנו את הכול?

רומן באזוב: אתה איש נחמד, אדון יוסי ענבר, חבל שאתה לא מנהל אתנו דיאלוג, כי שלמה כץ, ראיתי איך הוא נראה בבית-משפט, הוא קטסטרופה.

רומן באזוב: משום שאחד הנאמנים אמר לשלמה כץ שיכול להיות שייגמר לו הכסף, ושהוא יסגור שאלטר כי לא יהיה לו לתשלום, שלמה כץ נכנס ללחץ, בצדק, אולי גם אני הייתי עושה את זה.

שמעון לנקרי: הוא בא אלי מיד אחרי זה.

רומן באזוב: הוא הזמין כתב של ערוץ-1, האכיל אותו לוקשים, הלך לשמעון לנקרי, ניסה לשכנע אותו שיסגור את המפעל, שלא ייתן יד שהמפעל הזה ייפתח.

רומן באזוב: אני חושב שעובד ציבור לא אמור לעבוד בצורה כזאת.

רומן באזוב: הוא היה צריך לבוא ולשכנע כל מיני גורמים שבאמת במפעל הזה יהיה חשמל.

רומן באזוב: מי שעשה טעות, זה אולי אותו נאמן שאמר שייגמר הכסף.

שמעון לנקרי: זאת עובדה, הוא מציין את זה כעובדה.

רומן באזוב: גם עכשיו הוא אמר את זה, אז שיתייחסו לנושא הזה.

רומן באזוב: לא יכול להיות שהיתה כתבה כזאת.

רומן באזוב: אני בן-אדם גאה, וכל אחד יכול לטפוח לי על השכם, וכל אחד אמר לי: רומן, אנחנו מחזיקים אצבעות שהמפעל שלך ימשיך לעבוד, כל הכבוד שאתם מחזיקים מעמד תשעה חודשים אחרי שריפה, ועדיין מתחזקים את המפעל הזה.

רומן באזוב: יום ולילה, גם בשישי-שבת, 365 יום, לא הפקרנו את המפעל הזה.

רומן באזוב: אחרי הכתבה הזאת, שהתפרסמה על-ידי אדון רפופורט, כתב ערוץ-1, שהכול מצוץ מהאצבע, הכול לוקשים, אמרו שם ש-300 עובדים פוטרו – זה לא נכון.

רומן באזוב: אמרו שם, שרק אנשים מחברת השמירה, שומרים על החומרים המסוכנים, ואמרו שזאת פצצת זמן מתקתקת.

רומן באזוב: מצאו מישהו במסדרון, אני לא יודע מי זה היה, והוא אמר ש-60,000 איש בסכנה.

רומן באזוב: סיפרו סיפורים.

רומן באזוב: אדון שלמה כץ, זו בושה וחרפה שהוא יושב במשרד הזה.

רומן באזוב: שאלתי אותו מה ההגדרה שלו, האם הוא מהדס כימיה.

רומן באזוב: שאלתי אותו בבית-משפט.

רומן באזוב: הוא אמר שהוא מהנדס קרקע ומים, אז שיעבוד במשרד החקלאות.

רומן באזוב: לא יכול להיות שהוא יתקע אותנו, שהוא יהרוג אותנו, ואחר כך מישהו יגיד: סליחה, טעיתי.

לאה נס: אתה צריך לדבר לנציג המשרד לאיכות הסביבה ולא לשלמה כץ באופן אישי.

רומן באזוב: הדברים שנאמרו לא מדויקים.

דוד אזולאי: האם יש סכנה או אין סכנה?

רומן באזוב: יום-יום אנחנו נוסעים במכוניות, וקורה פנצ'ר, אנחנו הולכים ומתקנים את הפנצ'ר במטרה שזה לא יקרה, האם אתה יכול להבטיח שלא יקרה לך עוד פעם פנצ'ר?

שמעון לנקרי: מפנצ'ר לא מתים.

ליאורה אהרון: זה לא אותו דבר כמו 60,000 איש שחשופים לפגיעה.

רומן באזוב: אני רוצה לראות את כל הוועדה הזאת, שילכו ויסגרו את בתי הזיקוק, ששם 11 אנשים נפגעו.

רומן באזוב: על מה אתם מדברים?

רומן באזוב: בסוף, תהיה לכם איכות ולא יהיה לכם סביבה.

רומן באזוב: תהיה לכם איכות בלי סביבה, זה מה שאתם דורשים.

רומן באזוב: לא יכול להיות שתסגרו את כל המפעלים, לא יכול להיות שיהיו רק נותני שירותים, צריך גם מפעלים יצרניים חשובים.

רומן באזוב: צריך לדעת לשמור עליהם, צריך לדעת לגונן עליהם, גם הבטיחות של העובדים חשובה.

רומן באזוב: אתם עושים את עצמכם שומרי החוק, גם לנו זה חשוב.

לאה נס: תודה, הבנו את המסר.

ליעד אורתר: זה לא באשמתך, נגמר הכסף בעוד שבוע.

רומן באזוב: אנחנו, העובדים, לא חושבים שיש בעיה של סכנה מיידית, חס וחלילה, שמשהו יקרה.

רומן באזוב: אנחנו רעבים להמשיך לעבוד, אנחנו רוצים לעבוד ולהתפרנס בכבוד, כמו שעשו קודמי, שעבדו משנת 1952.

רומן באזוב: המפעל הזה קיים 42 שנים.

רומן באזוב: אני מקווה שייכנס משקיע, והמפעל הזה יתפוס תאוצה, כי גם לנו נגמר האוויר וגם הכסף, אי-אפשר להמשיך בשליש משכורת.

רומן באזוב: אנחנו רוצים שהמדינה תביא בחשבון שיש קרקעות ויש VCM, ויש EDC, אבל יש גם אנשים.

רומן באזוב: נוכחתי לדעת שכולם מדברים על האוויר, על הברזלים, ואף אחד לא דיבר על העובדים.

רומן באזוב: אתם צריכים להבין שיש 500 משפחות, ובכל אחת, לפחות חמש נפשות.

לאה נס: מדברים פה על כל התושבים, כולל העובדים.

רומן באזוב: בגדול, אנחנו חלק מהסביבה הזאת, ולא יכול להיות שיזרקו אותנו לכלבים, בלי פיצויים, בלי עתיד.

לאה נס: זאת לא הכוונה וזה גם לא הדיון.

רומן באזוב: כששוקלים מה המדינה צריכה לעשות, המדינה צריכה לחשוב גם על העובדים וגם על הסביבה.

לאה נס: תודה רבה.

לאה נס: ראשית, צריך לעשות סדר בדברים.

לאה נס: מבחינתנו, מבחינת הציבור, מי שאמון להגיד על מקום שהוא מסוכן ושהוא מסכן, זה המשרד לאיכות הסביבה.

לאה נס: גם אם אתה, עם כל הכבוד וההערכה, תגיד לי שזה לא מסוכן, בינתיים אנחנו צריכים לשמוע את זה מהמשרד לאיכות הסביבה.

לאה נס: אני מבינה שבכתבה היו דברים שגויים, כמו שאמרת על מספר דברים, מופרזים, שגויים, לא נכונים.

רומן באזוב: שקריים, מכוונים.

לאה נס: קודם כול, אני שמחה לשמוע שיש יותר אנשים ששומרים על החומרים המסוכנים שנמצאים שם, אני עדיין לא בטוחה שזה הדבר שמספיק ושיכול לתת את הביטחון לתושבי הסביבה.

לאה נס: מי שאמור להגיד אם המקום מסוכן או לא, ולעשות את הערכת הסיכונים, זה רק המשרד לאיכות הסביבה.

לאה נס: מהנתונים שהגיעו לידינו, המפעל הזה זיהם את האוויר, את הקרקע ואת המים.

לאה נס: זה לא דבר חדש, למרות שעכשיו אנחנו מדברים על דבר אחר, על אחסון החומרים המסוכנים שנמצאים שם.

עסאם מח'ול: הנאום של רומן באזוב מסביר כל כך טוב עם איזה הגיון אנחנו צריכים להיאבק.

עסאם מח'ול: אני חושב שההגיון הזה מסוכן לסביבה, מסוכן לחברה, גם לעובדים.

עסאם מח'ול: מה שהכי מקומם בכל הסיפור הזה, שפתאום מפילים את כל הבעיות על העובדים, ורוצים להשתמש בעובדים כדי להגן על הפגיעה באיכות הסביבה.

עסאם מח'ול: אף אחד לא ימכור לנו עכשיו, שאם רוצים לעבוד, צריך להסכים לזיהום אוויר או להיות סלחני כלפי זיהום אוויר.

עסאם מח'ול: אפשר לשמור את האינטרס של העובדים מבלי לפגוע באיכות הסביבה.

עסאם מח'ול: זאת המשוואה שאנחנו מחייבים אתכם, ונלחמים אתכם כדי לשמור עליה.

לאה נס: זה ברור, אבל זה לא העניין עכשיו.

עסאם מח'ול: ההגיון הזה הוא המקל שאתו מכים כל הזמן.

עסאם מח'ול: התפקיד של העירייה, של המשרד לאיכות הסביבה, לכפות על המעסיקים אפשרות לתת עבודה מבלי לפגוע בסביבה.

עסאם מח'ול: כאן, האחריות של המדינה היא, למנוע חד משמעית את הפגיעה בסביבה, ולא לשכב על זרי דפנה מכך שכרגע אין פגיעה ישירה.

עסאם מח'ול: הפגיעה הסביבתית היא לאו דווקא ישירה.

לאה נס: אמרנו שכבר שנים המפעל מזהם, והמשרד לאיכות הסביבה לא אכף את זה.

עסאם מח'ול: הבעיה האמיתית שעומדת על הפרק היא איך לנוע מיד כדי לסלק את המפגע הקיים, בלי שום חישובים.

תמר איזקוביץ: שמעתי פה שב-1 בחודש השאלטר יכול לרדת.

תמר איזקוביץ: צריכה לצאת מפה המסקנה, שידברו עם חברת חשמל, שישימו כסף מהכנ"ר, מהנאמן, מהמדינה.

תמר איזקוביץ: לא ייתכן שב-30 ביוני, ב-24:00, החשמל ייפסק.

תמר איזקוביץ: מפעל רפא"ל נמצא ליד זה, משרד הביטחון לא נמצא כאן, אני לא יודע אם הוא ער לסיכונים.

תמר איזקוביץ: לא מזמן נפסק, ששטח הביטחון של מפעל רפא"ל בא למנוע תוצאות כאלה, וצריך פה לצאת מיד עם החלטה, באחריות של כל הגורמים האלה, שב-30 ביוני החשמל ממשיך להיות מסופק.

תמר איזקוביץ: לא ייתכן שיאיימו עלינו שב-30 ביוני אנחנו בסכנת נפשות.

גבריאל טרבלסי: אנחנו משלמים לחברת חשמל מדי שבוע, אין לנו אשראי לחודש.

שמואל חן: את המילים הבאות אני אומר מעומק לב אמיתי, משהו מעומק הלב.

שמואל חן: אני לא אחזור על הדברים, אני שותף לגמרי למה שאמר חבר הכנסת מח'ול ולמה שאמר חבר הכנסת מצנע, שיש אחריות ישירה למדינה להסיר את הסיכון לפני שיקרה מה שאמרה הדוברת מעיריית עכו.

שמואל חן: הסיפור הזה הוא סיפור טרגי, אנחנו כבר מתריעים הרבה מאוד זמן על ההיבטים של צדק סביבתי, על כך שמזרימים דווקא לפריפריות החדשות מפעלים מסוכנים, ומזהמים את הסביבה דווקא במקומות כאלה.

שמואל חן: ועכשיו יש לנו יותר ביטוי לכך.

שמואל חן: שלא רק שהסביבה בסכנה אלא שגם עובדים עלולים לאבד את פרנסתם, מה שאני חושש שעלול לקרות.

שמואל חן: אין כאן התנצחות או מלחמה, חלילה, בין ארגוני הסביבה לבין העובדים.

שמואל חן: אנחנו מודאגים מזה שעובדים יאבדו את הפרנסה, מצד שני, אנחנו מודאגים לא פחות מכך שאנשים ייפגעו, וייפגעו באופן חמור, בגלל סיכונים סביבתיים.

שמואל חן: ולכן, אחריות המדינה היא לפתור את הבעיה מיידית.

לאה נס: כמו שהאחריות שלה במשך כל הזמן לפתור את כל הבעיות הסביבתיות.

ליאורה אהרון: אחריות המדינה היא באמת לא לדרדר את מצבם של מפעלים עד כדי כך.

ליאורה אהרון: המשרד לאיכות הסביבה, אנחנו לא שומעים על כך שכל שני וחמישי הוא סוגר מפעלים.

ליאורה אהרון: אם המשרד לאיכות הסביבה החליט לסגור את המפעל הזה, כנראה שהיו די סיבות, וחבל שלא נמצא כאן שלמה כץ, כדי להגן על הדברים.

ליאורה אהרון: אם הוא החליט שהמפעל הזה צריך להיסגר, וחברת הכנסת נס, את מכירה יפה מאוד את שלמה כץ, הוא יושב פה הרבה פעמים בוועדות, הוא לא מחליט כל שני וחמישי על סגירה של מפעל, ואם הוא ממליץ שהמפעל הזה ייסגר, כנראה שיש די סיבות, וכל "השקט התעשייתי" שדיברנו עליו, עשרות שנים, הוא גם זה שמדאיג אותנו.

ליאורה אהרון: אני לא רוצה שתהיה אווירה של תקיעת רגל בדלת, שמפעילים את המפעל לכמה חודשים, כדי להיפטר מה-VCM, אבל המטרה הסופית היא להפעיל את המפעל לנצח.

ליאורה אהרון: נכון להיום, זאת המטרה המוצהרת של הכונס הרשמי, להפעיל את המפעל.

ליאורה אהרון: אנחנו נגד.

ליאורה אהרון: חשוב שזה ייאמר, מכיוון שאנחנו לא נותנים אמון במערכות של המפעל הזה, שימנעו פליטה מסוכנת כזאת של חומרים בשוטף.

דוד אזולאי: זה לא הגון מצדך, אם המשרד לאיכות הסביבה יעמיד תקנים מסוימים, והבעלים יתחייבו לעמוד בדרישות הללו, זה בסדר.

לאה נס: הוא העמיד את הדרישות גם בפני הבעלים הקודמים, שלא עמדו בהם.

רומן באזוב: אני אומר בוודאות מוחלטת: אנחנו שומרים על התקנים.

ליאורה אהרון: צריך ביטחונות.

דוד אזולאי: אני מסכים, אבל אי-אפשר להגיד שהפתרון הוא סגירה.

לאה נס: המשרד לאיכות הסביבה צריך לתת תקנים ולדאוג שיעמדו בהם.

רומן באזוב: יש תקנים, ואנחנו שומרים עליהם.

עמנואל וייזר: אמרו כאן הרבה דברים חשובים.

עמנואל וייזר: אני חושב שמה שאמר חבר הכנסת מח'ול הוא נכון לכל דבר.

עמנואל וייזר: המפעל כמו שהוא היום, אין לו זכות קיום.

עמנואל וייזר: למפעלים כאלה יש זכות קיום רק כשהם בנויים נכון.

עמנואל וייזר: הייתי רוצה להוציא קריאה לנושים, לבנקים.

עמנואל וייזר: הבנקים הכניסו כאן כסף למפעל שנוהל בצורה כושלת.

עמנואל וייזר: ניהול כושל לא נבחן רק בהיבט של כמה מכרתי, כמה נשאר לי רווח בסוף השנה, אלא גם בהשלכות ארוכות הטווח.

עמנואל וייזר: ההערכה שלי, ממה ששמעתי כאן, והרקע שלי הוא לא רק משפטי, אלא גם תעשייתי, הנושים לא ייראו גרוש אחרי כל הסיפור הזה, לא יגיע אליהם שום דבר.

עמנואל וייזר: צריך ללמוד, כאשר הולכים להשקיע במפעל כלשהו, לבדוק, האם המפעל הזה מתנהל כמו שצריך מכל הבחינות, לא רק מבחינת מאזן של סוף שנה, אלא בהתנהלות הכוללת.

שמעון לנקרי: ברשות

שמעון לנקרי: כם, אני אומר תיקון למה שאמר רומן באזוב.

שמעון לנקרי: לנו, בעירייה, אין שום התנגדות שיפעלו מפעלים, גם אם הם תעשייתיים, וגם אם תעשייה כבדה, ובתנאי שכל מפעל עומד בתקנים המחמירים ביותר, האירופים או האמריקנים, או שהמשרד לאיכות הסביבה מבקש.

שמעון לנקרי: אבל נראה לי, רומן באזוב, מכל הדיון הזה, שיש פה בעיות כל כך קשות, שהדיון הוא לא מהו הניטור שנעשה ומהו הזיהום שנגלה.

שמעון לנקרי: יש פה בעיות מהותיות.

שמעון לנקרי: ואני מבקש לבדוק, האם, לאור כל הבעיות שיש, יש סיכוי, ואם אין,לפחות נמזער את הנזקים.

אליעזר יערי: אני רוצה לחזור על שני דברים שאמרתי: אני מבקש לוח-זמנים, שאני אדע מתי אני אוכל להרים את הראש.

סמי ביטון: אל תצא, היכנס למקלט עד סוף ימיך, שם תהיה בטוח.

אליעזר יערי: אני מצפה מהמדינה שהמומחים ייצאו עם לוח-זמנים שהאזרחים יידעו מה הולך לקרות, שתהיה שקיפות, שלא נשמע מליאורה אהרון או משלמה כץ או מהעיתונות.

אליעזר יערי: בשבועיים הקרובים, הקריטיים האלה, אני מבקש שנשמע איך הולכים להתקדם.

סמי ביטון: שמעון לנקרי, ידידי, זה תשעה חודשים אנחנו חיים בשליש משכורת, על מנת להיאחז באותו סיכוי.

סמי ביטון: אנחנו בדיוק בדעתכם, שאם יוקם מפעל, הוא צריך להיות מוקם בתקנים החמורים ביותר של שמירה על הסביבה.

סמי ביטון: אין לנו שום אינטרס לפגוע, לא באוויר, לא בים ולא בקרקע.

סמי ביטון: אם מישהו יחליט לשים כסף, הוא צריך לשים עד הסוף, לכולם.

דוד בר-דרור: דבר ראשון, הבנקים הם הנושים, אם תהיה סגירה, זה יעלה להם פי שלושה או פי ארבעה ממה שיעלה להם היום להעמיד את המפעל על הרגליים.

דוד בר-דרור: לכן, כדאי להבהיר לבנקים שלא ייתנו להם לסגור את העסק בשקט.

דוד בר-דרור: דבר שני, "פרותרום" הוא לא הבעיה היחידה שלנו.

דוד בר-דרור: אף אחד מהגורמים השונים לא שם לב למה שהלך שם לאורך שנים.

דוד בר-דרור: להתעורר היום ולהגיד שהאדמה מזוהמת?

דוד בר-דרור: בחדר הזה כבר דנו בשנות ה-80 בסיפור הזה.

דוד בר-דרור: מה שצריך היום לעשות זה, לדאוג שהמפעל הזה ייכנס למהלך של ניקוי יסודי לפני שנותנים לו רשיון מחדש.

רומן באזוב: מצד אחד אתה רוצה להפעיל, ומצד שני, לפני שהפעלת, כבר סגרת.

רומן באזוב: אתה צריך לתת אישור לעבודה, ולחייב אותם לפנות, לאט-לאט, את הכול.

שמעון לנקרי: זה אותו דבר.

רומן באזוב: זה לא אותו דבר, זה הבדל מאוד גדול, זה אחד מהדיונים שמתנהלים בנושא הזה עם איכות הסביבה.

לאה נס: ניתן למשרד לאיכות הסביבה להיות האחרון להתייחס לדיון, כי בסופו של דבר, כמו תמיד בוועדה של מפגעי איכות הסביבה, הכול מופנה אליכם או נופל עליכם, אתם הרשות המבצעת והאחראים על הנושא.

יוסי ענבר: הזכירו פה את שם מנהל מחוז הצפון, וכמה פה גם השמיצו אותו.

יוסי ענבר: זה שלמה כץ, והוא לא עובד בפני עצמו כמו שאמרתי, הוא נציג של המשרד, ומן הראוי, לא להשמיץ אותו פה.

יוסי ענבר: הוא עושה תפקידו נאמנה.

רומן באזוב: האם אתה יכול לגנות אותו על מה שהוא עשה לנו?

לאה נס: סליחה, אי-אפשר לדבר כך על עובד מדינה שלא נמצא פה.

לאה נס: יש פה נציג המשרד, שהוא מעליו, והוא מקבל את הביקורת.

רומן באזוב: בגלל שהוא עובד מדינה, הוא לא היה צריך לעשות מה שהוא עשה למפעל הזה ולעובדיו.

רומן באזוב: אני מצפה שבוועדה הזאת יגנו אותו.

ליאורה אהרון: הוא דואג לתושבים, ובכללם גם לך.

רומן באזוב: לשקר, זה לדאוג לתושבים?

יוסי ענבר: צריך לזכור שמעבר לזה שהמשרד הוציא צו סגירה, כמו שאמרתי, המפעל לא נסגר בהכרח רק בגלל אותו צו סגירה, אלא שהיו תקלות במפעל.

גיא זיקין: המפעל נשרף.

רומן באזוב: מפעל שרוף לא צריך צו סגירה, הוא סגור ממילא.

רומן באזוב: בשביל מה הצו?

רומן באזוב: רק בשביל שיידעו בתקשורת שהוצאתם צו סגירה.

רומן באזוב: הוא ממילא היה סגור, אבל רציתם שכולם יידעו.

עסאם מח'ול: מה רע שיידעו?

רומן באזוב: בסדר גמור, אבל אחרי זה גם הוציאו צו הרחבה, סגרו את כל המפעל, לא רק את המתקן שנשרף.

יוסי ענבר: מה שאותנו מדאיג, ואנחנו חוזרים למשרד וממשיכים לטפל, זה, כיצד מונעים את הסכנה המיידית.

יוסי ענבר: אני חוזר ואומר: יש שם חומרים מסוכנים בעלויות פינוי אדירות.

יוסי ענבר: במערכת השיקולים נביא בחשבון אם להפעיל על-ידי מפעיל חדש או לא את הנושא של מה שנשאר מאחור, כי אחרת, ההגדרה הנכונה, שזה הופך להיות עול מכביד על המדינה.

יוסי ענבר: אני לא יודע איך המדינה מטפלת בכל המכלול הזה, עם כל הזיהומים שקיימים.

יוסי ענבר: יכול להיות, ואנחנו נשקול לכאן ולכאן, שההפעלה שלו, לטווח הבינוני והארוך, תפתור את הבעיה.

יוסי ענבר: יכול להיות שלא.

יוסי ענבר: זה מה שיכוון אותנו בהמלצה.

יוסי ענבר: שוב, ההחלטה היא לא שלנו, אלא הרבה מעלינו.

יוסי ענבר: אני מדבר על ההמלצה של המשרד אם להפעיל או לא להפעיל את המפעל.

יוסי ענבר: יש דברים שלא שייכים לאיכות סביבה, אבל, במה שקשור לאיכות סביבה, צריך להביא בחשבון שיש שם פסולת מסוכנת בכמויות גדולות, יש שם קרקעות מזוהמות, וכמו שנאמר, אף אחד לא רוצה לגעת בתפוח הלוהט הזה.

אליעזר יערי: גם בדגים היום מוצאים את הזיהום הזה.

יוסי ענבר: אני מטפל גם בנושא של דגים מהים.

רומן באזוב: גם את הדגים של הקיבוצים לא רצו לקנות, רק לפני כמה חודשים, אם אתה זוכר.

יוסי ענבר: במכלול לכלל הסביבה, צריך להביא את כל הדברים האלה בחשבון.

לאה נס: הסיכום של הישיבה הזאת הוא די ברור: האחריות היא של המדינה, על כל הסיכונים שיש, וצריך לפתור את זה.

לאה נס: אומנם הגשתם ערעורים, אבל אין זמן לתוצאות הערעור- - -

אליעזר יערי: זה לא מעניין אף אחד.

לאה נס: כמו שהוא אומר, זה לא מעניין אף אחד, אלא הביטחון של התושבים, אם תפעלו מידית לפתרון שצריך להיעשות ומיידית.

לאה נס: אסור לסכן את הציבור, והאחריות היא של המדינה, והמשרד לאיכות הסביבה הוא, במקרה הזה, הנציג של המדינה.

לאה נס: אני לא יודעת מאיפה יהיה תקציב, אבל המשרד לאיכות הסביבה לא יכול להתעלם, יש לו אחריות ישירה.

לאה נס: המדינה חייבת עכשיו לפתור את הבעיה, אחר כך היא תטיל את התשלום על מי שצריך, על המשקיע, על הנאמן, על הכונס, שהוא נציג של המדינה עצמה.

לאה נס: אין פה זמן לערעורים, חייבים לפתור את זה מיד, צריך לפתור את בעיית החומרים המסוכנים.

לאה נס: אנחנו לא נכנסים פה, לא למעורבות הרגשית, לא לעניין העובדים ולכל ההפעלה של המפעל, אם ובכלל, אנחנו מדברים עכשיו על הסיכונים, שזאת מהות הישיבה.

לאה נס: הטיפול בחומרים המסוכנים שיש עכשיו הוא באחריות המדינה, והיא חייבת למצוא את הפתרון המיידי עכשיו.

לאה נס: מבקשים פה לוחות-זמנים.

לאה נס: אם זה מסוכן עכשיו, זה מסוכן עכשיו.

אליעזר יערי: את יכולה להגיד שם של מיניסטר שאחראי עכשיו לביצוע?

אליעזר יערי: על מי יש אחריות מיניסטריאלית?

אליעזר יערי: האם זה על השר לאיכות הסביבה, האם על המנכ"ל?

אליעזר יערי: אני רוצה לדעת, אם לא מתבצעים הדברים, שהוא לוקח את האחריות המיניסטריאלית על הפיצוץ שיש לי.

אליעזר יערי: את אומרת "המדינה", והמדינה בשבילי זה דבר ערטילאי.

לאה נס: אמרתי בצורה ברורה, שהנציג של הממשלה מבחינתנו זה המשרד לאיכות הסביבה.

דוד אזולאי: יש פה סכנה, ולצערי הרב, העובדים של המפעל לוקחים את זה כאילו שיש כוונה כאן לסגור את המפעל.

דוד אזולאי: הרי אף אחד לא בעד סגירת המפעל, אבל עומדים 300 מפרנסים מול של 50,000-60,000 תושבים, עם כל הכבוד לעובדים, אני צריך לדאוג גם לאותם 60,000 תושבים.

דוד אזולאי: אתם, כמשרד לאיכות הסביבה, חייבים לתת פתרונות מיידיים לפני שחס ושלום יקרה אסון, ויוסי ענבר, אתה יודע יותר טוב ממני שזה יכול לקרות כל רגע.

יוסי ענבר: מי שהציף את הנושא היה המשרד לאיכות הסביבה, לא אף אחד אחר.

אליעזר יערי: אנחנו מבקשים כתובת.

ליאורה אהרון: אנחנו לא מרגישים שיצאנו עם משהו קונקרטי מפה.

לאה נס: אם את חושבת שאני יכולה להוציא עכשיו צו אישי לשרה, זה לא התפקיד שלי.

לאה נס: התפקיד שלי, להמליץ לרשות המבצעת, שזאת הממשלה, ובתוכה למשרד לאיכות הסביבה, מובן שלשרה, ונמצא פה הנציג הבכיר שלה.

לאה נס: בהחלט, הוועדה רואה אחריות של המדינה לפתרון הזה.

לאה נס: גם אם אני רואה את הבנקים אחראים או את הנאמן אחראי, אין לי שום יכולת ושום אפשרות לפנות אליהם.

לאה נס: אני יכולה לפנות רק לרשות המבצעת, שזאת הממשלה, ומבחינתי, נציג הממשלה פה זה המשרד לאיכות הסביבה.

יוסי ענבר: לצערי אף אחד מהממשלה לא נמצא פה.

לאה נס: היה פה נציג משרד האוצר, הוא ראה שלא דיברו על כסף, ולכן הוא הלך.

דוד אזולאי: הוא ידע שאין לו כסף, אז הוא הלך.

יוסי ענבר: אני הכנתי אותו.

לאה נס: המשרד לאיכות הסביבה נמצא בדינמיקה עם משרדי הממשלה המתאימים, וברור שהכסף יבוא בתיאום עם משרד האוצר.

לאה נס: יש פה אחריות של הממשלה, שאי-אפשר לברוח ממנה, וחייבים לממש אותה בזה הרגע.

לאה נס: החברים פה ביקשו ממני לבקש לוחות-זמנים.

לאה נס: לוחות-הזמנים הם פשוט מיידיים, אני לא יכולה להגיד עוד שבוע-שבועיים, לפי זה שאמרו פה שכל שבוע מאיימים שהשאלטר ירד.

לאה נס: האיום מבחינתנו הוא כל דקה, כמו שהיה שם משהו אקראי שגרם לפיצוץ.

לאה נס: אי-אפשר לחכות.

לאה נס: זה לא רק השאלטר.

לאה נס: זו הקריאה של הוועדה והמלצתה, וזה יגיע לכל משרדי הממשלה הנוגעים בדבר, עם אחריות ישירה על המשרד לאיכות הסביבה.

לאה נס: תודה רבה לכולם.