הוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים, כנסת 16, פרוטוקול מספר 53, 2004-03-01 11:00

איוב קרא: שלום לכולם, נפתח את הדיון בנושא גמילת דרי רחוב המכורים לסמים.

איוב קרא: זה בהמשך לסיור שעשינו בעיריית תל-אביב.

איוב קרא: מאוד התרשמנו מהעבודה שמושקעת בעירייה, ברשות למלחמה בסמים בתוך העירייה.

איוב קרא: אנחנו יודעים שיש מצב קשה בכל המרכזים הללו.

איוב קרא: מצאנו לנכון לקיים את הדיון הזה, שכוועדה וגם כנציגי הממשלה שנמצאים פה שיאמרו את דברם בנושא הזה בעניין הקיצוצים, בעניין התיקצוב שצריך להיות יותר משמעותי, במיוחד לאור העובדה שהרבה מדרי הרחוב גם נמצאים בתחלואה כפולה עד כמה שהבנו.

איוב קרא: אני מזמין את נציג עיריית תל-אביב.

איוב קרא: אני מציע שתתן לנו סקירה מה התחדש, מה קורה.

איוב קרא: בסך הכל היינו לפני כמה חודשים.

איוב קרא: חשוב לנו לצאת בסיכום הישיבה במקסימום שיותר לעזור לכם מבחינתנו כוועדה.

איוב קרא: מה קורה היום לאור הקיצוצים אחרי התקציב החדש.

איוב קרא: בסך הכל מה הדרישות, מה חסר, איך זה מתנהל כרגע.

איוב קרא: האם נסגרו מקומות.

איוב קרא: האם צומצמו דברים.

איוב קרא: בבקשה.

בני אברהמי: עיריית תל-אביב לא סגרה אף אחד מהמרכזים הקיימים בעיר, ולמרות הקיצוץ התקציבי, נושא הטיפול בנושא הסמים עדיין מתנהל בצורה מתקבלת על הדעת בעיריית תל-אביב.

בני אברהמי: ישנו נושא אחד שלמעשה בגללו אנחנו נתכנסו כאן הבוקר, וזה הטיפול המיידי בדרי רחוב שהם מכורים לסמים, במסגרת מה שמכונה פרוייקט "יד חמה".

בני אברהמי: פרוייקט "יד חמה" התחיל בשנת 2000 כפרוייקט ניסיוני שהיו שותפים לו שניים, הרשות למלחמה בסמים ועיריית תל-אביב.

בני אברהמי: כל צד נתן 100 אלף שקל לפרוייקט.

בני אברהמי: הרעיון שעמד מאחורי הפרוייקט היה לאתר דרי רחוב מכורים לסמים, לקחת אותם, פשוטו כמשמעו, מהרחוב, להביא אותם למרכז גמילה באישפוז, ולטפל בהם.

בני אברהמי: במה זה שונה מתכניות גמילה רגילות?

איוב קרא: איתרם ברחוב והעברתם למרכז?

בני אברהמי: איתרנו ברחוב דר רחוב מכור לסמים והעברנו אותו למרכז.

בני אברהמי: למשל מאיר שרעבי שנמצא פה היה אחד האנשים שהיה תופס אותם ביד ולוקח אותם למרכז גמילה.

בני אברהמי: אסנת כהן, מנהלת היחידה לדרי רחוב, היתה פוגשת דר ברחוב, במקום לוקחת אותו למרכז גמילה.

בני אברהמי: במה זה שונה מפרוייקטים רגילים של גמילה, ואת זה כאן להדגיש.

בני אברהמי: בדרך כלל כשבא אדם למרכז לנפגעי סמים ואומר, אני רוצה עזרה, הוא צריך לעבור בדיקות רפואיות שיכולות להימשך בין שבועיים לחודש.

בני אברהמי: הוא צריך לעבור בטרייה שלמה של בדיקות.

בני אברהמי: לגבי דר רחוב, אין הרבה טעם להגיד לו, לך תעשה בדיקות כאן וכאן וכאן, הוא דר רחוב האדם הזה.

בני אברהמי: הוא לא יגיע לשום מקום.

בני אברהמי: הדרך היחידה לטפל באותו דר רחוב, לתפוס אותו ולהעביר אותו למרכז הגמילה.

בני אברהמי: אמרנו: בוא נעשה פרוייקט ניסיוני, שפעל משנת 2000 עד סוף שנת 2003.

בני אברהמי: זו הסיבה שבגללה אנחנו בעצם נמצאים כאן היום.

בני אברהמי: מפני שזה פרוייקט שהצליח בצורה בלתי רגילה.

בני אברהמי: נמצאים איתנו גם שני מטופלים לשעבר.

איוב קרא: אני רוצה שתסיים את הסקירה שלך כדי לשמוע למה הם לקחו מה שנקרא "רברסים".

בני אברהמי: מסרנו את הנתונים המספריים לגבי אחוזי הצלחה, והניירות נמצאים כאן.

בני אברהמי: אפשר לראות עד כמה הפרוייקט הזה הצליח.

בני אברהמי: מדוע קרא לפרוייקט מסלול ירוק - - -

איוב קרא: הם היו באים ומקבלים טיפול והולכים?

בני אברהמי: לקחו אותם מהרחוב, הכניסו אותם למרכז גמילה באישפוז.

בני אברהמי: לא אמבולטורי, באישפוז למשך חודש ימים, וכל מי שסיים אותו בהצלחה הועבר לאחר מכן או לקהילה טיפולית, או למרכז טיפול אמבולטורי.

בני אברהמי: על כל פנים הוא כבר נכנס למערכת הטיפול שלנו.

איוב קרא: מה כלל הטיפול?

איוב קרא: איזה אוכל, איזה טיפול רפואי?

בני אברהמי: הטיפול כולל בשלב ראשון את הגמילה עצמה, גמילה פיזית של כמה ימים, אוכל, ביגוד, טיפול פסיכו-סוציאלי, פסיכיאטר במידת הצורך, כל מה שמערכת טיפולית מסודרת מעניקה.

איוב קרא: ב-200 אלף שקל הצלחתם להחזיק מקום כזה?

בני אברהמי: ב-200 אלף שקל אנחנו רק מיממנו את המטופלים שלנו.

בני אברהמי: העברנו אותם למרכז גמילה שהוא כבר קיים.

בני אברהמי: 200 אלף שקל בפירוש איפשרו לנו לטפל במספר גדול מאוד של דרי רחוב מכורים לסמים.

בני אברהמי: דרי הרחוב בתל-אביב כבר ידעו – מי שרוצה ומבקש טיפול, הטיפול קיים מעכשיו לעכשיו.

בני אברהמי: זה עבר מפה לאוזן.

בני אברהמי: אנשים ידעו.

בני אברהמי: זה לא שבאים למקום לסמים ואומרים לו, תבוא תעשה בדיקות, תחזור בעוד חודש.

בני אברהמי: הרגע.

בני אברהמי: אסנת כהן.

בני אברהמי: אני זוכרת שמאיר פעם לאסוף שניים שלושה, וחיכו לו 10, הקיפו אותו והתחננו שהוא יקח אותם.

בני אברהמי: זו הקדמה קצרה שלי, ולכן אנחנו כאן היום לבקש ממשרדי הממשלה, מהרשות למלחמה בסמים לחדש את הפרוייקט.

איוב קרא: איפה הוא עומד כרגע?

איוב קרא: זאת אומרת, כרגע לא לוקחים מהרחוב אנשים?

בני אברהמי: הוא נפסק, הוא לא קיים.

בני אברהמי: כרגע לא לוקחים מהרחוב אנשים.

בני אברהמי: אני חושב שאנחנו חייבים לחדש את זה.

ריקי צימר: אני רוצה להדגיש, באמת הפרוייקט הזה היה קיים בעיקר בתל-אביב יפו, כי רוב דרי הרחוב בעצם נמצאים שם.

ריקי צימר: מה שבעצם ראתה הרשות, וזה היה פיילוט, שחלק גדול מאלה שבאים למרכזים ומעוניינים בטיפול, בעצם הם לא מעוניינים להיגמל, לא מעוניינים בטיפול.

איוב קרא: מה זאת אומרת, הם היו באים רק להתאכסן?

ריקי צימר: להתאכסן, ולא מתמידים ולא ממשיכים בטיפול חלק מהם.

ריקי צימר: אני חושבת שיש מקום לשקול לאור מה שנאמר מחדש את הנושא הזה של "יד חמה".

ריקי צימר: אני רוצה גם לציין שהרשות בעצם מהיום פיתחה את הפרוייקט שהוא בהחלט פרוייקט חשוב באשדוד וירושלים של החלפת מזרקים, שהוא גם בפני עצמו פרוייקט חשוב למניעת מחלות, גם ליצירת קשר.

ריקי צימר: זה איזו שהיא יצירת קשר עם מכורים כדי להביא אותם או לגרום להם לבוא לטיפול.

ריקי צימר: זה לא קשור ל"יד החמה".

אסנת כהן: החבר'ה שלנו מעבר לעניין של המזרקים הם כבר נדבקו ברובם כשאנחנו מוצאים אותם בחוץ.

אסנת כהן: השלב הזה לגבי המזרקים כפי הנראה לא כל כך יעזרו.

אסנת כהן: הרעיון שלנו זה כשהם מגיעים אלינו חייבים תכנית לגבי עניין הסמים, או גמילה או מתדון.

אסנת כהן: באמצע, הם לא יחזיקו בבית.

אסנת כהן: זה הדבר הראשון שהם שומעים אצלנו, אתה צריך להחליט מה אתה רוצה.

איוב קרא: מה קורה בפועל?

אסנת כהן: בפועל, כשהיה אפשרות, היה נכנס אדם אלינו היינו מוציאים אותו, להגיע לגמילה היה נראה לו שזה הדבר הכי קשה בעולם, תהליך ביורוקרטי שלם.

אסנת כהן: היינו אומרים לו, לא, אפשר עכשיו הם לא האמינו לנו.

אסנת כהן: נכון שחלק מחזיקים וחלק כן.

איוב קרא: איך היית מגדירה את אחוז ההצלחה?

אסנת כהן: יש לנו לא מעט אנשים שהחזיקו.

אסנת כהן: לפעמים זה לא עוזר בפעם אחת, לפעמים זה פעמיים ושלוש פעמים.

אסנת כהן: פעם ראשונה הרשות מימנה, פעם שנייה מהקיצבה של הבטחת הכנסה, פעם שלישית הוא עשה את זה בעצמו עד שזה תפס, זה תהליך, זה לא קורה בפעם אחת.

אסנת כהן: הם הכי ירודים שיש, הם במצב מאוד מוזנח.

אסנת כהן: זה לא רק סמים, זה רחוב וזה מחלות וזה יאוש טוטלי.

אסנת כהן: לוקח זמן לבנות משהו ויש הצלחות לא מעטות, לא מאה אחוז ולא חמישים אחוז.

בני אברהמי: אנחנו מדברים על בערך 25%.

אסנת כהן: זה כמו באוכלוסייה הרגילה, וזה אנשים במצב הרבה יותר נמוך.

אסנת כהן: אני חושבת שזה המון.

אסנת כהן: אנחנו מלווים אותם ועוטפים אותם לאורך כל הדרך ממה שרק אפשר.

אסנת כהן: אנחנו נמצאים שם, ברגע שהם יוצאים אנחנו ממשיכים ומחזקים אותם.

אסנת כהן: אם יש בדרך עוד כמה נפילות, זה לא אומר שזה הסוף, זאת הדרך.

אסנת כהן: יחסית לגבי דרי רחוב ברחוב, יש אחוזי הצלחה.

אסנת כהן: זה כמו באוכלוסייה הרגילה, אני חושבת שזה יפה מאוד.

אסנת כהן: זה בגלל האינטנסיביות.

אסנת כהן: המבט הזה שלו כאשר הוא מבין שאפשר עכשיו וזה לא עולה לו כרגע, זה אומר משהו, וזה מחייב אותו הרבה פעמים יותר מכל דבר אחר.

ריקי צימר: לכן אני אומרת, זו אחת הדרכים.

ריקי צימר: אנחנו מחפשים כל מיני דרכים, מנסים בדרך הזו, ויכול להיות שאפשר לשפוט שוב את הדרך הזאת.

מאיר שרעבי: קודם כל משהו בקשר אליך.

מאיר שרעבי: אני בוועדה הזאת כבר יותר מעשר שנים.

מאיר שרעבי: אני רואה איך אתה חורש את הארץ ועושה, ומראה איכפתיות לגבי הנושא הזה.

מאיר שרעבי: אני אומר לך כל הכבוד.

מאיר שרעבי: אני הייתי עובד הרשות למלחמה בסמים, בתחום טיפול ושיקום, להקים את הפרוייקט הזה.

מאיר שרעבי: יש לך פה מסמך שהוצאתי.

מאיר שרעבי: הנושא הזה כמו שדיברו – מדובר על אנשים, אפילו חברי רצה להביא מטופל, הוא לא יכול היה להביא אותו בגלל שאין לו תעודת זהות.

מאיר שרעבי: מדובר באנשים שהמדינה העלתה אותם לארץ בכל מיני פרוייקטים של הסוכנות, באיזה שהוא מקום נפלו.

מאיר שרעבי: אין להם משפחה בארץ, אנחנו חייבים לתת להם את היד.

מאיר שרעבי: כאשר ניהלתי את הפרוייקט הזה, הייתי מקבלת קריאות גם מבתי חולים מ"איכלוב", מחדרי מיון שאנשים הצליחו להציל אותם מאובר-דוז – ממנת יתר, או שפצעו בכביש כאשר דרס אותם אוטו בזמן שהם קיבצו נדבות, ולא היה מה לעשות איתם.

מאיר שרעבי: אין להם תעודות.

מאיר שרעבי: בטח שהם לא חברי קופת חולים.

מאיר שרעבי: המענה היחידי שהיה, לבוא לאיכילוב, לתת את המענה לעובדת סוציאלי שלא יודעת מה לעשות עם הבחור הזה.

מאיר שרעבי: מבחינה מקצועית כאשר היא שולחת אותו לרחוב, זה או למות או להידרס שוב.

מאיר שרעבי: הפרוייקט הזה יצא לדרך.

מאיר שרעבי: אתמול הייתי בנתניה, היה טקס של עשור שנים למכורים סמים בבית חוסן.

מאיר שרעבי: הזמינו אותי חברים מהפרוייקט הזה.

מאיר שרעבי: טל לוינסון.

מאיר שרעבי: הוא הזמין אותי להיות במסיבה הזאת.

מאיר שרעבי: אני יכול להגיד שאין דבר שממלא בן-אדם יותר מאשר כשאתה עוזר לאנשים.

מאיר שרעבי: שאתה יודע שזה המענה היחידי.

מאיר שרעבי: לא סתם אנשים הגיעו בעשרות לטיפול.

מאיר שרעבי: בשבילהם זה היה חלום, בלי ביורוקרטיה, בלי לך תבוא, בדיקות, אין לו תעודת זהות, עד שיכינו עבורו תעודת זהות, עד שיוציא קופת חולים.

מאיר שרעבי: אתה בא ונותן לו הזדמנות.

מאיר שרעבי: אתה אומר לו, בוא, עכשיו יש.

מאיר שרעבי: לגבי בגדים – הייתי בקשר עם כמה קיבוצים.

מאיר שרעבי: היה לנו ג'י.

מאיר שרעבי: אם.

מאיר שרעבי: סי ברשות, היינו מעמיסים את הבגדים, הקיבוצים נעתרו ותרמו ים של בגדים.

מאיר שרעבי: אנחנו לוקחים אנשים לטיפול רק עם בגדים לגופם.

מאיר שרעבי: זה מה שיש להם.

דבורה ריבנבך: מי מקבל אותם לגמילה בלי בדיקות רפואיות?

מאיר שרעבי: זה הפרוייקט.

בני אברהמי: מוסד גמילה מאושר על ידי משרד הבריאות.

מאיר שרעבי: עבדנו עם שביל החיים.

מאיר שרעבי: הקהילות הטיפוליות הם אריסטוקרטים.

מאיר שרעבי: האנשים האלה לא יכולים לעשות בדיקות.

מאיר שרעבי: משמר לחיים, שביל לחיים, ג'קי, ויחד לאור, טיפלו.

מאיר שרעבי: אני מתייחס לזה כמו תאונת דרכים.

מאיר שרעבי: פצוע קל הולך לבד לקופת חולים.

מאיר שרעבי: פצוע שהוא קשה, צריך לקחת אותו באמבולנס.

מאיר שרעבי: עשינו מחקר מלווה בפרוייקט שהיה פיילוט לפני הפיילוט הזה שנקרא "מסלול ירוק", נועד לאנשים שאין להם יכולת לעמוד במסלול הרגיל.

מאיר שרעבי: ד"ר יאיר עמרם שהיה גם עובד בתחום טיפול ושיקום.

מאיר שרעבי: שלחנו 29 מטופלים לגשר הזיו.

מאיר שרעבי: 13 שהם 44% סיימו את הטיפול, זה היה למשך חודש והם חזרו לקהילה.

מאיר שרעבי: מתוך 13 החבר'ה האלה, 8 איש אחרי שנה היו נקיים, זה אומר 61.5% מאלה שסיימו את החודש.

גרציאלה פלר: כולם דרי רחוב?

מאיר שרעבי: זה המסלול הירוק מעכשיו לעכשיו.

מאיר שרעבי: וגם יד חמה.

מאיר שרעבי: 100 אלף הראשונים שהרשות נתנה, זה היה 100 אלף שקל שלקחנו מסוחרי סמים מוועדת חילות.

מאיר שרעבי: ואין דבר יותר יפה מסגירת מעגל שסוחר סמים יממן את הטיפול של המכור לסמים.

מאיר שרעבי: אני לא יודע למה זה נסגר.

מאיר שרעבי: אני תושב תל-אביב, אני עובר בצמתים, כואב לי הלב.

מאיר שרעבי: כואב לי שאני לא יכול לפתוח את האוטו, לפעמים הייתי עושה את זה עם הרכב שלי, אבל היה תקציב.

מאיר שרעבי: היום אין לי תקציב.

מאיר שרעבי: אתה רואה אדם שהולך למות.

מאיר שרעבי: אנחנו שולחים לוויינים, היי-טק.

מאיר שרעבי: אנשים מזריקים ברחוב, והיתה תמונה בכותרת של עיתון "ידיעות אחרונות" שני הומלסים מזרקים ליד עזריאלי, מול פני האומה.

מאיר שרעבי: איך אפשר.

מאיר שרעבי: כמה עולה כבר הפרוייקט הזה?

מאיר שרעבי: אני מתבייש בתור אדם במדינה הזאת לראות אנשים במצב קשה.

מאיר שרעבי: אנשים סוגרים את החלונות ובורחים, זה לא נעים.

מאיר שרעבי: יש סכנות, יש מחלות, מזרקים נזרקים בגינות ציבוריות.

מאיר שרעבי: ילדים משחקים שם.

מאיר שרעבי: זה לטובתנו.

מאיר שרעבי: אנחנו לא עושים להם טובה.

מאיר שרעבי: זה לטובת החברה שלנו.

מאיר שרעבי: קצת אנושיות בעניין.

מאיר שרעבי: אני דורש לחדש את הפרוייקט.

מאיר שרעבי: למצוא את התקציב הקטן הזה, שנותן כל כך הרבה.

מאיר שרעבי: יש עובדות חיות.

בני אברהמי: אני מוכרח לומר, אני זוכר שמאיר באוטו הפרטי שלו לקח אנשים, ותוך רבע שעה התהליך היה גמור.

מאיר שרעבי: היה תקציב.

מאיר שרעבי: היום אני לא יכול לממן את זה מהכיס שלי.

ריקי צימר: אני גם אומרת פה בשם הרשות, אם באמת הפרוייקט הזה חשוב, והוא צריך להמשיך, ויש אנשים, והרשות מעוניינת לגמול כל מכור.

ריקי צימר: יש להניח שישקל מחדש הסיוע.

מאיר שרעבי: זה אחת מהמטרות החשובות של הרשות.

איוב קרא: אני רוצה לתת לדרי הרחוב לבוא לידי ביטוי.

איוב קרא: בבקשה, תציג את עצמך, תגיד מה עברת, את החווייה שעברת מהרגע הראשון עד היום.

איוב קרא: מתי זה היה, איך היה.

סרגיי קובשינוב: אני נמצא כבר 4 שנים בארץ, השתמשתי בארץ כל הזמן.

איוב קרא: 4 שנים בארץ, הגעת כעולה חדש?

סרגיי קובשינוב: כן.

סרגיי קובשינוב: מלטביה.

איוב קרא: יש לך משפחה בארץ.

סרגיי קובשינוב: מתי שהגעתי לא היתה לי משפחה.

סרגיי קובשינוב: עכשיו יש לי בת ונכדה, והחתן שלי גם משתמש בסמים.

איוב קרא: איפה הם גרים?

סרגיי קובשינוב: הבת גרה ביחד איתי בתל אביב.

סרגיי קובשינוב: החתן שלה גר ברחוב.

איוב קרא: כשהגעת, היית כבר משתמש?

סרגיי קובשינוב: כן.

סרגיי קובשינוב: הייתי מכור.

סרגיי קובשינוב: הייתי משתמש בארץ.

איוב קרא: עבדת בארץ מאז שהגעת לארץ?

איוב קרא: היית באולפן?

סרגיי קובשינוב: הייתי באולפן שלושה חודשים, סיימתי בגלל שהתחלתי להשתמש.

איוב קרא: עזבת שם.

איוב קרא: ואז הלכת לרחוב מהאולפן?

סרגיי קובשינוב: כן.

סרגיי קובשינוב: הלכתי לרחוב כי לא היה לי כסף לשכירות.

סרגיי קובשינוב: כל הכסף הלך לסמים.

סרגיי קובשינוב: לא היה מי שיעזור לי.

סרגיי קובשינוב: הייתי לבד.

איוב קרא: בעיקר בתחנה המרכזית.

סרגיי קובשינוב: התחלתי בנתניה.

סרגיי קובשינוב: אחר כך הלכתי לאשדוד אחרי חצי שנה.

איוב קרא: למה הסתובבת בין נתניה לאשדוד?

סרגיי קובשינוב: כי בנתניה כולם מכירים אותי.

סרגיי קובשינוב: אני יכול רק לשקר ולגנוב.

סרגיי קובשינוב: שם כולם מכירים אותי ואני לא יכול להיכנס לשום מקום.

איוב קרא: אז עברת לאשדוד.

איוב קרא: ואז?

סרגיי קובשינוב: הייתי אולי חודש נקי, ועוד פעם התחלתי להשתמש.

סרגיי קובשינוב: היו"ר איוב קרא: באשדוד היית במוסד גמילה?

סרגי קובשינוב: לא.

סרגי קובשינוב: השגתי לבד את הסמים.

סרגי קובשינוב: עברתי קריז.

סרגי קובשינוב: התחלתי לעבוד.

סרגי קובשינוב: אבל לא יכולתי להמשיך בצורה כזאת.

סרגי קובשינוב: עוד פעם התחלתי להשתמש.

סרגי קובשינוב: גרתי ברחוב שנה וחצי בערך.

סרגי קובשינוב: בסוף הגעתי לתל-אביב, כי זה יותר קרוב ללוד.

איוב קרא: היית עולה בהמראות של הטרנזיט?

איוב קרא: היית משלם 20 שקל מגיע.

סרגי קובשינוב: כן.

סרגי קובשינוב: מגיע ישר ללוד, וקונה סמים וחוזר.

איוב קרא: איך היית ממן את זה?

סרגי קובשינוב: גנבתי כל הזמן.

סרגי קובשינוב: מכרתי ועשיתי כסף.

סרגי קובשינוב: את זה צריך לעשות כל הזמן.

סרגי קובשינוב: היו לי כבר הרבה בעיות עם המשטרה.

סרגי קובשינוב: היו לי הרבה תיקים פתוחים.

איוב קרא: היית במעצר ובכלא?

סרגי קובשינוב: לא.

סרגי קובשינוב: לא הייתי.

סרגי קובשינוב: אבל עוד מעט אני הייתי צריך להיכנס לכלא על דברים שעשיתי על גניבה.

סרגי קובשינוב: רציתי להתחיל את הניקיון באשדוד.

סרגי קובשינוב: שם לא היתה אפשרות שאני יכול להיכנס לגמילה.

סרגי קובשינוב: אני צריך לעבור בדיקות ולשלם חלק מהסכום ולחכות חודשיים בערך.

סרגי קובשינוב: אנשים שמשתמשים לא יכולים לשלם.

סרגי קובשינוב: לא היה לי מושג איך אני יכול להפסיק בחיים.

סרגי קובשינוב: פתאום בתל-אביב שמעתי שיש משרד ביפו 24, שם יכולים לקחת אותי לגמילה.

סרגי קובשינוב: שם אני יכול לקבל עזרה.

סרגי קובשינוב: הגעתי לשם.

סרגי קובשינוב: רציתי כבר לעשות את זה אבל לא ידעתי איך.

סרגי קובשינוב: התחלתי לנסות את הניקיון.

סרגי קובשינוב: הלכתי ביחד לג'קי.

סרגי קובשינוב: הייתי שם חודשיים.

סרגי קובשינוב: יצאתי משם, הלכתי למרכז יום, במרכז יום אני נמצא עד עכשיו.

סרגי קובשינוב: במוסקביץ' 16 – אישפוזית.

איוב קרא: כמה זמן אתה שם?

סרגי קובשינוב: שנה וחודש בערך.

איוב קרא: אתה עובד?

איוב קרא: עושה משהו במקביל?

סרגי קובשינוב: אני עוד לא עובד.

סרגי קובשינוב: במרכז יום אני צריך לקבל את הכוח כדי להיכנס לחיים.

איוב קרא: איפה אתה ישן?

סרגי קובשינוב: עכשיו אני משכיר דירה.

סרגי קובשינוב: קיבלתי כסף ממשרד השיכון.

סרגי קובשינוב: הלכתי לאולפן.

סרגי קובשינוב: אני רוצה עוד להתחזק ואחר כך להמשיך.

איוב קרא: אשתך משתמשת?

סרגי קובשינוב: לא.

סרגי קובשינוב: אני נמצא לבד.

סרגי קובשינוב: פתאום מתי שהתחלתי את הניקיון, פגשתי את המשפחה שלי, הבת הנכדה והחתן.

איוב קרא: כשהיית ברחוב לא ידעת שהם בארץ.

איוב קרא: איך ידעו עליך.

סרגי קובשינוב: התקשרתי לאמא והיא אמרה שהם כבר בארץ.

סרגי קובשינוב: נתנה לי את מספר הטלפון שלהם.

איוב קרא: אז למה אתם לא ביחד?

סרגי קובשינוב: עכשיו לקחתי את הבת שלי.

סרגי קובשינוב: החתן שלי משתמש עכשיו והוא גר ברחוב, אין לו אפשרות להיכנס לגמילה.

סרגי קובשינוב: בדיוק כמו שעברתי באשדוד, היה מצב שאני לא יכול לחכות, ולא יכול לעשות בדיקות ולא יכול לשלם.

סרגי קובשינוב: בדיוק עכשיו הוא במצב דומה.

סרגי קובשינוב: אתמול ראיתי אותו, הוא ישב ליד התחנה המרכזית הישנה ליד הסמים.

סרגי קובשינוב: אני לא יודע איך הוא יוכל להתחיל את הניקיון בצורה כזאת.

סרגי קובשינוב: אבל הוא גם רוצה.

סרגי קובשינוב: אין לו אפשרות.

איוב קרא: הבת שלך רק פה, האשה לא.

סרגי קובשינוב: כן.

סרגי קובשינוב: הבת שלי רק פה.

איוב קרא: מה קורה עם הבת?

סרגי קובשינוב: הבת רוצה להתגרש.

סרגי קובשינוב: יש לה תינוק והיא לא משתמשת.

סרגי קובשינוב: יש לה גם צרות.

איוב קרא: מאיפה אתה?

דימיטרי אפשטיין: הגעתי מרוסיה.

איוב קרא: כמה זמן אתה בתל-אביב?

דימיטרי אפשטיין: 4 שנים.

איוב קרא: מאיפה הגעת?

דימיטרי אפשטיין: הגעתי מרוסיה.

איוב קרא: מהרגע הראשון שהיית בארץ הגעת לרחוב?

איוב קרא: היית באולפן?

דימיטרי אפשטיין: התחלתי.

איוב קרא: עזבת את האולפן הלכת לעבוד?

איוב קרא: איפה עבדת?

דימיטרי אפשטיין: בתל-אביב.

איוב קרא: איך הגעת לרחוב אם עבדת והיית חרוץ?

דימיטרי אפשטיין: קודם עבדתי עבודה במטבח, ניקיון.

איוב קרא: כל עבודה מזדמנת.

איוב קרא: ואז קיבלת משכורת נכון?

איוב קרא: השתמשת לפני שהגעת לארץ?

דימיטרי אפשטיין: לא.

איוב קרא: איך הגעת לסמים?

דימיטרי אפשטיין: לאט לאט.

איוב קרא: היית גר לבד בדירה שלך?

דימיטרי אפשטיין: לא שלי, בשכר דירה.

דימיטרי אפשטיין: גרתי לבד.

איוב קרא: איך בכל זאת התחלת להשתמש בסמים אם היית נקי, ולא השתמשת, מה הסיבות.

איוב קרא: ?

דימיטרי אפשטיין: יכול להיות בגלל שהייתי לבד.

איוב קרא: אחרי שהתחלת להשתמש עזבת את העבודה.

דימיטרי אפשטיין: לא.

דימיטרי אפשטיין: השתמשתי ועבדתי.

איוב קרא: איך הגעת לרחוב?

דימיטרי אפשטיין: עבדתי כל הזמן.

דימיטרי אפשטיין: בחצי שנה האחרונה כבר לא יכולתי לעבוד.

דימיטרי אפשטיין: הייתי מכור.

איוב קרא: איפה ישנת ברחוב?

דימיטרי אפשטיין: בכל מקום.

דימיטרי אפשטיין: איפה שהייתי מגיע היית ישן.

איוב קרא: אתה נשוי?

איוב קרא: יש לך משפחה?

דימיטרי אפשטיין: יש לי כלה בדרך.

איוב קרא: עשית פריצות, גנבת?

איוב קרא: או שרק עבדת ומימנת את הסמים.

דימיטרי אפשטיין: לא.

דימיטרי אפשטיין: אני רציתי לנסות לגנוב, אבל אין לי סיכוי לעשות את זה.

דימיטרי אפשטיין: הבנתי מהר מאוד.

דימיטרי אפשטיין: פעם פעמיים הייתי במשטרה הבנתי מהר מאוד.

דימיטרי אפשטיין: ביקשתי כסף ברחוב מאנשים.

דימיטרי אפשטיין: יש אנשים טובים.

איוב קרא: איך הגעת למוסד גמילה?

דימיטרי אפשטיין: זה היה בזמן שלא יכולתי אפילו לבקש כסף.

דימיטרי אפשטיין: לא היה לי כוח לבקש.

דימיטרי אפשטיין: הידיים שלי היו מזוהמות.

דימיטרי אפשטיין: יכולתי רק להתפלל לאלוקים ולבקש עזרה.

דימיטרי אפשטיין: פגשתי עובדת סוציאלית, אמרה אתה לא הולך מפה.

איוב קרא: מי עובדת הסוציאלית?

דימיטרי אפשטיין: עובדת היחידה, לי.

אסנת כהן: ראינו אותו לילה אחד בסיור לילה ליד דיזנגוף סנטר.

אסנת כהן: אני ולי עצרנו סתם לשתות קפה בלילה.

אסנת כהן: עצרנו ואמרנו לו, הצענו לו עזרה והוא קפץ עליה.

איוב קרא: ואז באת למוסד?

דימיטרי אפשטיין: קודם הגעתי לבית החולים, הייתי שם שבוע.

דימיטרי אפשטיין: נתנו לי מתדון.

איוב קרא: הגעת למוסד אחר כך?

אסנת כהן: נתנו לו תחליף סם – מתדון.

איוב קרא: לקחת מתדון כל הזמן?

דימיטרי אפשטיין: שנה.

איוב קרא: כמה זמן מאז שהתחלת לקחת מתדון?

דימיטרי אפשטיין: אני חושב שנה.

איוב קרא: אתה עובד?

דימיטרי אפשטיין: כן.

דימיטרי אפשטיין: אני עבדתי בזמן ששתיתי מתדון.

איוב קרא: עשית גניבות, פריצות מתי שהיית מסומם?

דימיטרי אפשטיין: ניסיתי פעם פעמיים וזה הספיק לי.

דימיטרי אפשטיין: איחדו לי את התיקים ביחד.

דימיטרי אפשטיין: עכשיו אני נקי.

איוב קרא: היית בבית סוהר?

דימיטרי אפשטיין: כן.

דימיטרי אפשטיין: פעם אחת באבו-כביר.

איוב קרא: מה אתה עושה?

דימיטרי אפשטיין: אותו דבר.

דימיטרי אפשטיין: ניקיון.

איוב קרא: אתה גר בדירה לבד עכשיו?

דימיטרי אפשטיין: אני גר עם הכלה שלי בדירה.

דימיטרי אפשטיין: הכלה גם מכורה.

מיכאל צ'צ'יבה: אני מראשון לציון.

מיכאל צ'צ'יבה: המשכנו בפרוייקט עם עיריית תל-אביב, אבל רק עם עיריית תל אביב, כי אין תקציב לרשות במלחמה בסמים.

מיכאל צ'צ'יבה: התקציב ממש – אי אפשר לקרוא לזה תקציב אפילו.

מיכאל צ'צ'יבה: למזלנו קיבלנו תמיכה ממשרד הקליטה, ואנחנו יכולים לקלוט כמה אנשים אצלנו.

מיכאל צ'צ'יבה: אנחנו יכולים לקבל מעט אנשים, ומעבר לטיפול האנשים זקוקים לבגדים, לסיגריות, לתעודת זהות, ועל זה בכלל אין מה לדבר.

מיכאל צ'צ'יבה: קשה מאוד לאדם להתנקות, כאשר הוא מרגיש שהוא נקי אבל מבחינה כלכלית הוא עדיין ברחוב, אין לו משהו משלו, אין לו סיגריות, ואפילו תעודת זהות משלו אין לו.

מיכאל צ'צ'יבה: רצינו להביא כמה מטופלים שכבר לקחנו, כמו שמאיר סיפר, אין תעודת זהו.

מיכאל צ'צ'יבה: אנחנו נפגשים כל הזמן.

מיכאל צ'צ'יבה: אתם יודעים כמה חשוב הפרוייקט הזה, וכמה חשוב לתקצב את הפרוייקט הזה.

מיכאל צ'צ'יבה: אנחנו צריכים ביחד על לעשות את הפרוייקט הזה.

מיכאל צ'צ'יבה: אנחנו כל הזמן מדברים מה כל אחד עושה, אבל זה לא מספיק.

מיכאל צ'צ'יבה: צריך לחשוב איך אנחנו מתקדמים הלאה.

מיכאל צ'צ'יבה: מאיפה אנחנו מוצאים את הכסף הזה.

מיכאל צ'צ'יבה: או שצריך ללמד את דרי הרחוב לגנוב בשביל לממן את הפרוייקט הזה?

איוב קרא: יש נציגים ממשרד הבריאות?

איוב קרא: לא אין נציגים.

איוב קרא: משרד הרווחה נמצאים.

איוב קרא: בבקשה.

גרציאלה פלר: אנחנו נפגשנו לפחות פעמיים.

גרציאלה פלר: אני אחראית על טיפול בדרי רחוב.

איוב קרא: מאוד חשוב מה המדיניות?

איוב קרא: איזה תמיכות הם מקבלים מהמשרד, איזה דברים נתמכים במוסדות, עמותות, רשויות מטעמכם בנושא דרי רחוב, זה מה שחשוב לי.

איוב קרא: האם היו קיצוצים או יהיו קיצוצים בנושא.

גרציאלה פלר: ככלל לגבי דרי הרחוב, אני לא מדברת על תל-אביב, אני מדברת על כלל ארצי, 99.9% מהאנשים הם קצת מכל דבר.

גרציאלה פלר: לפי הססטיסטיקה השנתית יש יותר אלכוהוליסטים מאשר מכורים לסמים וההנחה שלנו שזה הרבה יותר זול להגיע לאלכוהול ולא לסמים.

גרציאלה פלר: 85% מכלל דרי הרחוב הם עולים מחבר העמים, ששם הם כבר באו מכורים לאלכוהול ולא לסמים.

גרציאלה פלר: בתשע רשויות מקומיות יש לנו יחידות בטיפול דרי רחוב, תל-אביב אתה מכיר, יש לנו בראשון לציון, בירושלים, בחדרה, באילת, בבאר שבע, בחיפה, בכרמיאל, אשקלון ואשדוד.

גרציאלה פלר: חוץ מזה יש לנו התקשרות עם בית החולים קריית שלמה, שפה יש לכם את הנציגים.

גרציאלה פלר: בעצם יש לנו שלוש יחידות בקריית שלמה.

גרציאלה פלר: הראשונית בתוך בית החולים, כדי להציל חיים.

גרציאלה פלר: זאת יחידה לטיפול במצבי חירום.

גרציאלה פלר: כשמאתרים אדם ברחוב והוא מגיע לקריית שלמה כדי להציל את חייו.

איוב קרא: זה תחלואות כפולות.

גרציאלה פלר: הם קצת מכל דבר.

גרציאלה פלר: הם לא מספיק חולי נפש כדי להיות מאושפזים.

גרציאלה פלר: גם אם יש להם הפרעות נפשיות שמזכה אותם סל שירותים של משרד הבריאות, לאנשים כאלה במשרד הבריאות אין מסגרות מתאימות עקב הבעיה המולטי בעייתית.

גרציאלה פלר: זה נופל על משרד הרווחה – הטיפול בהם.

איוב קרא: זה בעיקר דרי רחוב .

גרציאלה פלר: הם דרי רחוב מכורים.

גרציאלה פלר: כל זמן שהם במסגרת, הם לא צורכי סמים וצרכי אלכוהול כמובן.

גרציאלה פלר: ברגע שאנחנו נשחרר אותם, הם חוזרים לרחוב.

גרציאלה פלר: כמובן שאסור לנו לעשות את זה.

גרציאלה פלר: מבחינה תקציבית יש לנו בעיה קשה מאוד.

איוב קרא: החזרנו לכם את כל הכסף.

איוב קרא: עמדתי על כך.

איוב קרא: לא הצבעתי לתקציב בגלל זה.

גרציאלה פלר: לא היה קיצוץ.

גרציאלה פלר: אבל התקציב שאנחנו מקבלים כ-5 מיליון שקל לשנה, בשנת 2002 סיימנו את התקציב עם כמעט 100% גרעון, בשנה שעברה כמעט עם 80% גרעון, כשהגרעון הגדול נופל על עיריית תל אביב עקב ריבוי דרי הרחוב שיש.

גרציאלה פלר: כמעט 50% מדרי רחוב בארץ הם בתל אביב.

גרציאלה פלר: התקציב לא קטן יותר, אבל הוא גרעוני מאוד מהרגע הראשון.

גרציאלה פלר: אנחנו רואים ברשויות המקומיות שהיום יש קיצוצים של עובדים סוציאליים.

גרציאלה פלר: איום סגירת יחידות לטיפול בדרי רחוב, כרגע אנחנו אומרים זה התחלת השנה, כרגע יש לכם תקציב, אל תסגרו שום דבר.

גרציאלה פלר: אנחנו יודעים מה הבעיות שקיימות ברשויות המקומיות, יש לנו בעיה רצינית מאוד עם הרשויות המקומיות לתת מעבר לתקציב שהם מקבלים, ולפעמים יש לנו גם כן את הבעיה של הרשויות המקומיות שאין להם 25% שהמשרד דורש מהם השתתפות של הרשות.

איוב קרא: אם בתל אביב יש 50% מדרי הרחוב, אני מקווה שהתקציב גם עולה ב-50% לדרי הרחוב.

גרציאלה פלר: זה לא הולך 50%.

גרציאלה פלר: קודם כל עקב זה שאנחנו צריכים גם כן לתקצב את הטיפול בקריית שלמה.

גרציאלה פלר: זה טיפול מאוד יקר.

גרציאלה פלר: איפה שאין לנו יחידות מקומיות, הפרופורציה הוא באמת לא פרופורציה מבחינת מספר דרי הרחוב.

גרציאלה פלר: אבל התקציב הוא גדול מאוד, כי אם אנחנו לא משתמשים במסגרות ארציות, אז פשוט האנשים האלה ימותו ברחוב.

איוב קרא: אין לי בעיה.

איוב קרא: צריכה להיות חלוקה פרופורציונית, ולקחת בחשבון את קריית שלמה בפרופורציה הנכונה.

איוב קרא: לדוגמה – אם בבאר שבע יש שני דרי רחוב, צריכה להיות חלוקה פרופורציונית, זה הכל.

גרציאלה פלר: זה נכון.

גרציאלה פלר: זה נכון מה שאתה אומר.

גרציאלה פלר: אם התקציב שאנחנו נותנים לדימונה, ששם יש שני דרי רחוב או שלושה דרי רחוב, ההחזקה שלהם במשך שנה במסגרת, היא הרבה יותר גבוהה מאשר בעיריית תל אביב שיש להם מסגרות, או בעיריית ירושלים או בבאר שבע, או איפה שיש מסגרות מקומיות.

גרציאלה פלר: עם זה כרגע יש לנו בעיה.

גרציאלה פלר: עיריית תל אביב מקבלת יותר משליש מהתקציב, אנחנו יודעים שזה לא מספיק.

גרציאלה פלר: אנחנו מודעים לזה.

איוב קרא: הבעיה היא שתל אביב היא עיר שקולטת עליית דרי רחוב, במרכאות, מכל הארץ.

גרציאלה פלר: נכון, אנחנו יודעים.

גרציאלה פלר: כמטרופולין זה בכל העולם.

איוב קרא: מדימונה תמצאי אולי דימונאים מהשלושה הללו.

איוב קרא: העירייה איכשהו יש לה זיקה לטפל בהם.

איוב קרא: פה זה בעיה ארצית, בעיה כלל ציבורית.

בני אברהמי: עדיף שהשניים מדימונה יגיעו לתל אביב, אנחנו נטפל וזה ייצא יותר זול.

גרציאלה פלר: אתה רוצה, אנחנו נשלח אותם.

מאיר שרעבי: כמה בתל-אביב?

אסנת כהן: 20, זה ירידה של שליש משנה שעברה.

איוב קרא: אפשר לקבל נתונים על מקרי מוות בכל המקומות?

גרציאלה פלר: יש ריכוז.

גרציאלה פלר: לפי רשויות אין לי כאן, אבל אני אעביר לך.

גרציאלה פלר: השנה היתה ירידה לא משמעותית, כלל ארצית.

גרציאלה פלר: ב-2003 – 72 מתו כדרי רחוב.

גרציאלה פלר: 35 מתל אביב.

גרציאלה פלר: השנה אנחנו הגענו ל-69 בשנת 2003.

גרציאלה פלר: יש ירידה של 3 אנשים וזה באמת משמעותי.

גרציאלה פלר: 21 בתל אביב.

גרציאלה פלר: היתה ירידה.

בני אברהמי: אפשר ללמוד שמקרי המוות בתל אביב הוא נמוך יותר לאור הטיפול שהם מקבלים.

אסנת כהן: אני חושבת שההבדל הוא שנפתח בשנה וחצי האחרונים גגון למכורים.

אסנת כהן: יש המתנה, כמו שגרציאלה אומרת הורגת אותם, בראייה כזאת שצריך להיות מקום שהם ימתינו בו ולא בחוץ מה שהציל חיים אני מניחה.

אסנת כהן: באים בערב להתקלח לישון, לאכול ולצאת בבוקר מהמקום.

אסנת כהן: זה שמר עליהם בחיים.

איוב קרא: ב-2003 היתה ירידה בתמותה בדרי הרחוב.

בני אברהמי: זה רק מוכיח לנו שאם ניתן טיפול ויש איפה להלין אותם, מקרי המוות יורד.

איוב קרא: מה האינדיקציה ב-2004 בחודשיים האלו?

אסנת כהן: היה לנו רצח אחד.

אסנת כהן: החורף הזה עבר יחסית בשלום.

אסנת כהן: אני מדברת על 3-4 מקרים, כאשר אחד מזיקנה, וגם בבודקה שלו בשוק הסיטונאי.

אסנת כהן: אחד נרצח, אחד מת ממנת יתר.

איוב קרא: עדיין אין לנו רבעון.

גרציאלה פלר: לפי הדיווחים עם כל החורף הקשה בעיקר בירושלים, הסיורים שנעשו ברשויות המקומיות כדי לאתר את דרי הרחוב מנע הרבה מוות.

גרציאלה פלר: לא קיבלנו דיווחים מיוחדים השנה שעקב החורף הקשה מתו ברחוב.

איוב קרא: לא קיבלתם דיווחים.

גרציאלה פלר: בחודשיים האחרונים לא.

מאיר שרעבי: לא היתה עלייה?

גרציאלה שרעבי: לא היתה עלייה.

גרציאלה שרעבי: בדקתי את הנושא עם כמה רשתות מקומיות.

איוב קרא: יש לכם תכניות אופרטיביות?

גרציאלה פלר: יש לנו הרבה תכניות מגירה.

איוב קרא: אני זוכר את עצמי כילד שמסתובב בתחנה המרכזית בתל אביב, הייתי גם אחר כך מפקד משטרה צבאית תל-אביב, אני מכיר את האזור מצויין.

איוב קרא: לא היו הדברים האלה.

גרציאלה פלר: אנחנו הכרנו את דרי הרחוב מתל-אביב כאשר זה התחיל בהתחלת שנות ה-90 עם עלייה של חבר העמים.

איוב קרא: אם הייתם מחלקים את דרי הרחוב פר מגזרים?

גרציאלה פלר: 85% הם עולים מברית המועצות, באופן ארצי.

גרציאלה פלר: בשנת 2003 אנחנו התחלנו לראות גם כן עולים מדרום אמריקה ועולים מארצות הברית.

איוב קרא: איך החלוקה?

גרציאלה פלר: מעטים, ממש מעטים.

גרציאלה פלר: 95% מכלל העולים הם מברית המועצות.

אסנת כהן: יש לנו עלייה מיוצאי אתיופיה בשנתיים האחרונות.

איוב קרא: דרי הרחוב הם בעיקר עולים?

גרציאלה פלר: כן.

גרציאלה פלר: 85% הם עולים.

גרציאלה פלר: אמנם שרה נמצאת כן, אבל אולי אתה תוכל לעזור לנו עם המשרד לקליטת העלייה שלה.

גרציאלה פלר: אנחנו תמיד קיבלנו תמיכה ממשרד הקליטה, וכבר זו השנה השנייה שאנחנו לא מקבלים עזרה ממשרד הקליטה, גם כן אם אנחנו מדברים על אחוזים מאוד גבוהים של עולים חדשים.

שרה כהן: מנהלת המחלקה לשירותי רווחה במשרד הקליטה.

איוב קרא: אתם נותנים משהו לטובת העניין הזה בהתחשב בעובדה שמדובר ב-85% מדרי הרחוב שהם עולים חדשים.

שרה כהן: על זה בדיוק אני רוצה כרגע להשיב.

שרה כהן: המשרד שלנו בהחלט רואה את עצמו כשותף, לא אחראי אלא שותף, וצריך להציג את הדברים בצורה ברורה, כי אם אנחנו מדברים כאן על איזה שהוא רצף טיפול בדרי רחוב, בוודאי שלבי הגמילה הם לא שלבים שהמשרד שלנו אמור להשתתף ולממן.

גרציאלה פלר: אנחנו רוצים שותפות, ושותפות בתקציבים.

שרה כהן: אני מדברת כרגע מבחינת הצמתים השונים שמתייחסים לטיפול באוכלוסייה.

שרה כהן: אני מוכרחה לציין, שלאורך עשור אנחנו ממנים את פעילות העובדת הסוציאלית ביחידה לדרי רחוב בתל-אביב.

שרה כהן: זאת אומרת, העובדת הסוציאלית ביחידה הגדולה ביותר עם ההיקפים הגדולים ביותר של העולים היא מתוקצבת באמצעות תקציב של משרד הקליטה, שזה בהחלט חריג ונדיר בכלל בכל מערך הסיוע והתיקצוב של משרד הקליטה בכל מה שקשור לכוח אדם.

שרה כהן: זה כמעט הפך להיות כאן תיקני, למרות שבהחלט המשרד שלנו לא מממן תקנים במערכות אחרות.

שרה כהן: הבעיה היתה, שאחרי פרק זמן מאוד ממושך במשרד הרווחה חשבו שזה תקציב איכשהו מובטח.

שרה כהן: זאת אומרת שחלק מאיגום התקציבים, זה לא שמשרד האוצר תיקצב איזה שהוא סעיף תקציבי יהודי יחודי במסגרת התקציבים של משרד הקליטה, אנחנו מן הגורן ומן היקב, בגלל שבהחלט חשבנו שיש צורך לתת איזה שהוא אינפוט שלנו לנושא, כן תיקצבנו את הנושא על חשבון דברים אחרים.

שרה כהן: כרגע אנחנו הולכים בהחלט להשפיע יחד עם עמותת "אפשר" על מגוון של סדנאות בלמעלה מ-20 ישובים לטובת מניעת שימוש לרעה באלכוהול בקרב בני נוער עולה, והוריהם.

שרה כהן: הולכים כרגע עם הרשות למלחמה בסמים, עם מגוון מאוד גדול של תכניות שקשורות לנושא של מניעת שימוש בסמים בקרב אוכלוסיות, גם יוצאות אתיופיה, גם חבר העמים.

שרה כהן: האישפוזית כרגע ביפו הולכת לקבל מבחינתנו תיגבור לכיוון של ליווי וטיפול מבחינת הזווית הקליטתית של העולים, לא מבחינת זה שאנחנו מממנים את הטיפול רפואי, כי אנחנו לא שם.

שרה כהן: ברמה של המקרים הפרטניים אני רוצה להעלות עוד נקודה אחת.

שרה כהן: המשרד שלנו במרבית המקומות כאן סייע בפיתוח ובתחזוקה של אולפנים.

שרה כהן: זאת אומרת, למרות שבעצם זכאות פורמלית של אדם לאולפן היא כשלוש שנים מיום העלייה, במקומות שונים בעצם היה נסיון מאוד גדול שלנו יחד עם משרד החינוך, האגף לחינוך מבוגרים כדי כן לאפשר הפעלה שוטפת של אולפן גם למי שבעצם כבר לא זכאי לקבל אולפן כחלק מהזכאות הרגילה שלו, מתוך זה שזיהינו את הצורך בשפה העברית כחלק מתהליך השיקום בחיים העצמאיים בקהילה.

שרה כהן: לפני כשנה, השגנו באמצעות תקציב העזבונות, באמצעות פנייה שלנו, סכום של כ-150 אלף שקל, חילקנו אותו לטובת שלוש יחידות לדרי רחוב, כשבעצם היחידה בחדרה את הסטארט-אף להקמה שלה קיבלה מהתקציבים של העזבונות שהמשרד גייס אותם, למעט במשך שנתיים.

שרה כהן: זאת אומרת, כל השנתיים הראשונות בהחלט קיבלו תקציבים באמצעות כספי העזבונות.

שרה כהן: הוא הדין לגבי ראשון לציון, היחידה לדרי רחוב שם שקיבלה גם תקציב עבור מה שקשור להקמת המקום עצמו וגם בנצרת עלית.

שרה כהן: התקציבים השוטפים של המשרד הם כאלה שהלכו לטובת הפעילות ביחידה של מיכאל בראשון לציון, שהם הולכים לטובת הפעילות של גלגל, זה מענה לדרי רחוב באזור ירושלים, שהמשרד שלנו גם שותף בליווי של עולים דרי רחוב שנמצאים בתוך היחידה.

שרה כהן: הזווית שלנו מבחינתנו זה בעצם אותם רכיבים שקשורים לקליטה של העולה ולא להחזקה הפיזית שלנו.

שרה כהן: כאן אנחנו רואים בהחלט את האחריות של מערכות הטיפוליות האחרות.

גרציאלה פלר: כשקיבלנו כן את התקציב של חצי מיליון שקל של משרד הקליטה, יכולנו, מה שהיום זה לא מאפשר לנו, לפתוח יחידות מקומיות נוספות.

גרציאלה פלר: יש רשויות שהן בכלל לא מוכנות לשמוע כי בשבילם אין דרי רחוב במקום, אבל איפה שכן הם מוכנים, ורשויות מקומיות שיש להם יותר מ-20 דרי רחוב בטיפולם בשנה, אין לנו כרגע תקציבים כדי לפתוח יחידות לטיפול של דרי רחוב, כי זה גם כן עולה כסף בעיקר בהקמה.

גרציאלה פלר: עם זה יש לנו בעיה, כשקיבלנו את התקציבים של משרד הקליטה, יכולנו להרשות לעצמנו לעשות את זה.

איוב קרא: שמעתי פה עדויות , גם הייתי בשטח, שעולים חדשים בעיקר מגיעים לכאן ומוצאים את עצמם אחרי שלושה ארבעה חודשים, חצי שנה, דרי רחוב.

איוב קרא: זאת בעיית קליטה או בעיית המדינה?

איוב קרא: אם אנחנו מסתכלים על זה מפרספקטיבה של המשרד שלכם.

איוב קרא: האם התשובה לטיפול באנשים הללו היא בעיה קליטתית, לא בעייה ממשלתית כוללת, או מערכתית כוללת.

איוב קרא: זה בעיה פרופר של משרד הקליטה לדעתי.

שרה כהן: אני בהחלט מפרידה בין פרק הזמן הראשון של הקליטה ובין תהליכים שקורים בשלבים שהם לאחר 10 או 15 שנה שהם בהחלט חלק מהאוכלוסייה שאנחנו מדברים עליה נמצאת בפרקי זמן מאוד ממושכים.

שרה כהן: אנחנו פנינו בדברים לבני, השאלה שנשאלה על ידי יו"ר הוועדה התייחסה לפרק הזמן של הקליטה הראשונית בעיקר של העולים, ובעצם המצוקות המתייחסות לתהליך הקליטה הראשון.

שרה כהן: מה שבעצם רציתי להעלות את אותה פנייה שלנו שאנחנו פנינו אל היחידה שבני מנהל אותה, מתוך איזה שהוא רצון ליצור איזה שהוא תהליך משותף באותו פרוייקט שהם ניסו לפתח של מבנה מאוד רחב ומגוון לדרי רחוב, לאפשר לנו בתוך המבנה הזה איזה שהיא מיני יחידה של מספר מיטות שאפשר יהיה להפנות לשם עולים שנמצאים בפרקי הראשונים לעלייה, ולא הצליחו להיקלט, לנסות ולהשתמש בצורה הטובה יותר ומושכלת יותר בסל הקליטה, ולא לאפשר בעצם את השימוש בסל לטובת אלכוהול וסמים.

שרה כהן: זאת היתה אחת הסוגיות שבעצם ליוותה אותנו לכל אורך הדרך, האם אנחנו יכולים לקבל החלטה שישר משדה התעופה, אדם עם פוטנציאל של דרות רחוב, ואנחנו כן יכולים אולי לפעמים בחלק מהמקרים, גם לא הרבה, היתה לנו שיח מאוד ממושך בעת האחרונה יחד עם לשכת הקשר ועם הסוכנות היהודית, אם בכלל ניתן אולי היה לגלות מאפיינים קודמים של אוכלוסייה שהיא כבר מכורה לסמים ולאלכוהול ועם פוטנציאל של דרות רחוב היה מאוד קשה.

שרה כהן: הרבה מאוד מאנשי המקצוע, אמרו שאין לנו שום יכולות לבוא ולהגיד, שאדם בעצם כשמגיע, כבר מלכתחילה אנחנו יכולים לבוא ולהגיד שהוא מועד לדרות רחוב או מועד לסמים.

איוב קרא: אבל אף אחד לא ביקש מההתחלה.

איוב קרא: אם יודעים שאחרי חודש חודשיים שלושה, צריך לקחת בתחשיב הכולל של המשרד את הדבר הזה.

שרה כהן: ואם הוא לא מגיע למערכת שלנו, ואם אדם לא מגיע למשרד הקליטה, זאת אומרת, אם אדם צריך לפנות למערכת שלנו, לפתוח חשבון בנק, להגיע למערכת שלנו ליצור קשר עם הגורמים שלנו.

שרה כהן: אם הוא לא מגיע, ואנחנו לא יודעים היכן הוא נמצא, פעמים רבות אנחנו רואים אותו רק בשלב שההתדרדרות כבר הרבה יותר בולטת וחזקה.

בני אברהמי: אני לא חושב שהמשרד צריך לזהות, כי מי שמזהה זה לא מהשטח.

שרה כן: אם גורמי השטח מאתרים את זה בשלב שהוא שלב יחסית מהיר וזמין, יש את כל הנכונות של המשרד שלנו כאן ליצור את שיתוף הפעולה כדי לאפשר שימוש מושכל יותר בתקציבים שעומדים לרשות העולה כדי שהתקציבים כן יועברו עבור קליטה ממש ולא עבור סמים.

שבי ששון: אני מייצג את עמותת על"ם.

שבי ששון: נמצאת גם רלי כאן שהיא על"ם ירושלים.

שבי ששון: אני רוצה להציג תכנית – לפני מספר דקות שאלת על תכניות חלופיות.

שבי ששון: אני רוצה להציג תכנית ולהתייחס קצת למה שנאמר כאן.

שבי ששון: במסגרת התפיסה הזאת, באה הסוכנות היהודית ועמותת על"ם והחליטה להשקיע כסף, אני מדבר על פרוייקט בשלב הזה חצי מיליון שקל לשנה.

שבי ששון: לפני שבועיים-שלושה פתחנו איזו שהיא דירת מעבר לכאלה שעברו את תחילתו של תהליך.

שבי ששון: אנחנו עובדים עם אנשים שחיים ברחוב, 75%-80% מכורים לסמים.

שבי ששון: אנחנו מאפשרים להם להגיע אם הם השתמשו בחוץ והם הגיעו במצב של או שיכרות או אחרי שימוש, הם יכולים להיכנס למרכז ולהשתמש במה שהמרכז מציע.

שבי ששון: יש לנו 25 מתנדבים שנמצאים במקום ויוצרים קשרים חמים עם אותם צעירים ועם הזמן כאשר נוצרים קשרי אמון, קשרים בסיסיים טובים, אנחנו מכניסים ליווי אישי לצעירים האלה.

שבי ששון: ליווי אישי על ידי מתנדב כשהם מקבלים הנחייה על ידי פסיכולוג וליווי שלי ושל עובדת סוציאלית.

איוב קרא: סל הקליטה נגמר תוך שנה.

שרה כהן: חצי שנה סל קליטה ועוד חצי שנה של דמי קיום שהמשרד יכול לתת.

שבתאי ששון: במקרה הזה הוא באמת לא כל כך רלבנטי הם משתמשים בו לעתים לסמים, לעתים הם קונים אוכל.

שבתאי ששון: הם נמצאים מאותו רגע במצב של הישרדות.

מאיר שרעבי: הקושי שלך זה היה לשלוח מישהו מיידי.

שבתאי ששון: הסיפור שלנו הוא קודם כל סיפור של עלייה של דרות רחוב של התמכרויות לסמים, של אנשים צעירים שיש להם עוד אנרגיות החיים לפניהם.

שבתאי ששון: אחד המצבים הקשים שאתה נתקל בהם, זה כאשר צעיר בא ואומר לך, תשמע אני רוצה לצאת מהרחוב, אני רוצה להיגמל.

שבתאי ששון: מהרחוב הוא לא יכול לעשות את התהליך שהוא בשבילו תהליך קשה ומפרך.

שבתאי ששון: של ועדה, של בדיקות וכן הלאה.

שבתאי ששון: מה שאנחנו צריכים עבור אדם כזה, זה שזיהינו פוטנציאל, זה אפשרות להכניס אותו לאיזה שהוא מרכז מהרגע לרגע.

שבתאי ששון: ואכן בשנה שעבר ה השתמשנו בשירותים של עיריית תל אביב, כאשר היה פרוייקט "יד חמה".

שבתאי ששון: זה הציל כמה חבר'ה שיכולנו לקחת אותם, מאותו רגע ולשים אותו במרכז גמילה זה היה פנטסטי עבורם.

שבתאי ששון: מאחר שאין לנו את הלוקסוס הזה היום, זה לא לוקסוס, זה לדעתי חובה אזרחית שלנו כמדינה.

שבתאי ששון: אין לנו.

שבתאי ששון: אנחנו צריכים ללכת למיכאל ולגרא ולהתחנן עבור נפשו של אדם מסויים.

שבתאי ששון: והם לקחו שניים ללא תשלום, מתוך תקווה שאנחנו נמצא בהמשך תשלום עבור החבר'ה האלה.

שבתאי ששון: זה מאוד חסר.

שבתאי ששון: אנחנו עמותה שפועלת על בסיס תרומות.

שבתאי ששון: כל הכספים מגיעים או מתרומות שעמותת על"ם משיגה או דרך הסוכנות היהודית שגם היא מביאה את זה מתרומות.

שבתאי ששון: אני חושב שיש פה מודל פנטסטי לעבודה עם עולים דרי רחוב, ואני מקווה שעוד גופים ייכנסו לקשר ולעבודה משותפת איתנו כדי לקדם את הסיפור הזה.

אברהם שמילוביץ': אני רוצה לחדד כי הראייה והעשייה שלנו זה עולם אחר ממה שקורה פה על השולחן.

אברהם שמילוביץ': אני רוצה לדבר על כל הנושא הזה בהיבט הארצי לא בהיבט של תל-אביב, חולון, הרצליה, כפר סבא, כל אחד מושך לאן שהוא מושך מתוך הצרכים שלו.

איוב קרא: איפה נמצא המקום?

אברהם שמילוביץ': זה נמצא בכפר חרוצים ליד רעננה.

איוב קרא: אני מסכים איתך.

אברהם שמילוביץ': צריכים להיות נציגים של משרד הבריאות.

אברהם שמילוביץ': בגדול, יש להם פה חלק בלתי נפרד.

אברהם שמילוביץ': אני בקשר עם לשכת השר כמעט יום יומי, עם ברלוביץ' ועם שמעון כהן, ועם עומר זוהר, מנסים לדחוף לאן.

אברהם שמילוביץ': גרציאלה דיברה על הנושא של תחלואה כפולה וזה המוטו הכי גדול.

אברהם שמילוביץ': להבדיל מהקהילות תל-אביב, חדרה.

אברהם שמילוביץ': הם עושים עבודה מדהימה כלשעצמה.

אברהם שמילוביץ': אנחנו לא נמצאים שם.

אברהם שמילוביץ': אנחנו מקבלים את הפליטים, את האנשים שכמעט מתים אצלם ברמות של חולי, איידס, סמים, קטיעות איברים, חרשות, עיוורון, התמכרויות קשות, וכל השילוב הזה.

אברהם שמילוביץ': ואנחנו לא מדברים פה על תחלואה כפולה.

איוב קרא: אתם מאוגדים כעמותה?

אברהם שמילוביץ': לא פרטי לכל דבר.

אברהם שמילוביץ': במסגרת ההפרטה שהמשק יעבור, אני מקווה שהרבה דברים יעברו לידיים פרטיות, יש לזה הרבה כוח כלכלי וחשיבה אחרת.

אברהם שמילוביץ': אלו גופים שלא נסמכים על שולחנה של המדינה.

אברהם שמילוביץ': יש לך כסף אתה עולה, אין לך כסף אתה רק מתייעל.

אברהם שמילוביץ': החשיבה היא שונה רק זה לא שייך לשולחן.

איוב קרא: אתם כפופים למשרד הבריאות או למשרד הרווחה?

אברהם שמילוביץ: המכרז הוא של משרד הרווחה, המערכת בחסות משרד הרווחה.

שרה כהן: עדיין אנחנו לא מממנים מיטות בבית חולים.

אברהם שמילוביץ': אני מדבר על חשיבה לא על אישפוז.

בני אברהמי: והרשות למלחמה בסמים כמובן.

אברהם שמילוביץ': כמובן.

אברהם שמילוביץ': אני מדבר על הגופים שאני עובד איתם, מבלי לגרוע מחלקו של אף אחד אחר.

אברהם שמילוביץ': משרד הקליטה מדבר על חלק מהעולים שיש להם בעיות קליטה.

אברהם שמילוביץ': במשפט הזה זרם פה על השולחן – אף אחד לא הרים גבה.

אברהם שמילוביץ': הרי אותם אלה שיש להם בעיות קליטה מגיעים אלינו.

אברהם שמילוביץ': אותם אלה שנתקעו בהתחלה, אותו חלק קטן 10, 5, חצי אחוז, שנתקע עם אותם בעיות קליטה, הם אותם אוכלוסיות שמגיעות אליהם, ובשורה הסופית אלינו.

גרציאלה פלר: אנחנו מדברים על אוכלוסייה שבסך הכל הם 2,500 איש.

אברהם שמילוביץ': אני רוצה לחדד את הנושא של גוף פרטי.

אברהם שמילוביץ': כל אחד מהיושבים פה רובם היו אצלי בביקור במערכת.

אברהם שמילוביץ': כגוף פרטי שהשקיע לפחות בעשר השנים האחרונות כ-2.5 מיליון שקל בהקמת פרוייקט, הרי זה כספים שיצאו מתוך הכיס של המערכת שלי.

אברהם שמילוביץ': אם לא יהיה איזה שהוא גוף שיקנה את השירותים האלה, ברור שהשירותים האלה ייעלמו.

אברהם שמילוביץ': הם לא יהיו.

אברהם שמילוביץ': מי יסבול בשורה הסופית, אותם אוכלוסיות, אותם דרי רחוב.

אברהם שמילוביץ': שוב תשב ועדה, ושוב ידברו.

אברהם שמילוביץ': בשנה הבאה יספרו כמה אנשים מתו.

אברהם שמילוביץ': להערכתי המספרים הם זעומים.

אברהם שמילוביץ': הסכומים הם פשוט בפרוטות.

אברהם שמילוביץ': אנחנו מדברים במושגים של מיליון-שניים שלושה שקלים לשנה שיכולים לפתור פה את הבעיות של כולם.

אברהם שמילוביץ': כמובן שיעשו לוועדה הזאת חיים הרבה יותר קלים, כדי שיוכלו לדבר פה על הישגים ולא על מוות.

אברהם שמילוביץ': וחבל, זה בידיים שלכם, זה במושגים של חבר'ה מהאוצר, זה פרוטות.

אברהם שמילוביץ': זה עוד 2-3 מיליון שקל, שזה כלום.

אברהם שמילוביץ': זה שני אבנים על הגדר.

אוי זיו: דיברו על הפאן של הנצחה לשירות המטופל, אני פוגשת מטופלים כעוסים עם זעם גדול, לא שלא עלו, עוד לא התחילו את העלייה שלהם.

אוי זיו: ברגע שהם מתנקים מאלכוהול, זה פשוט מזעזע.

אוי זיו: זה לא משנה כמה שנים הם בארץ 10, 14 שנים בארץ.

אוי זיו: עדיין לא התחילו את תהליך העלייה.

אוי זיו: ואם אנחנו מדברים על הפאן המערכתי, אותה חשיבה מערכתית מתבצעת בשטח באותו מרכז "צעדים".

אוי זיו: יש לנו את הפסיכיאטר, יש לנו את הקרמינולוג, יש לנו את הסיעוד, יש לנו את הרופאים, יש לנו את הייצוג של כל השירותים.

אוי זיו: כשאני באה להוציא בפועל החוצה, אין לי בדיוק לאן לשלוח אותו.

אוי זיו: הרשות המקומית לא בדיוק מצליחה לקלוט.

מאיר שרעבי: לגבי האנשים שבזמנו לקחנו אותו, הייתי שואל אותם מה הם עשו בחו"ל.

מאיר שרעבי: הייתי נדהם.

מאיר שרעבי: מאיזה מקומות באו, מאיזו עשייה שלהם, מאיזה מקומות עבודה.

מאיר שרעבי: אנחנו צריכים להביא אותם לאותו מקום שהם היו שם.

אברהם שמילוביץ': מאיר אתה מסכים, קליטה, קליטה, קליטה.

דבורה ריבנבך: אני רוצה להוסיף כנציגת משרד הרווחה, מה שמצויין על ידי מנהלת השירות שלנו, קיימים גם שירותים של משמר לחיים שמקבל תחלואה כפולה.

דבורה ריבנבך: התהליך של הקבלה, כלומר, יש איזו שהיא פרוצדורה שאולי לא מתאימה ורק צריך איכשהו לכופף אותה או לשנות אותה.

דבורה ריבנבך: כנ"ל קיים גם שירות ברמות יהודה שמקבל את הקליטה המהירה.

מאיר שרעבי: עמוס, פקוק.

אברהם שמילוביץ: ברגע שלאדם יש בעיית עיוורון בעיית חרשות איידס – הוא נידון למוות.

אברהם שמילוביץ: נקודה.

איוב קרא: אני רוצה לסכם את הדיון.

איוב קרא: אני חושב שנושא דרי הרחוב והתחלואה הכפולה בה נמצאים אולי קרוב ל-2,500 איש, במדינת ישראל, היא בעייה לאומית ממדרגה ראשונה.

איוב קרא: היא מחייבת שיתוף פעולה בין כלל משרדי הממשלה ובראשם דווקא המשרד לקליטת העלייה, שצריך לראות בעצמו את הסיבה למצב שרוב מוחלט מדרי הרחוב הם עולים חדשים שלא מצליחים למצוא את עצמם במדינת ישראל.

איוב קרא: הוועדה קוראת לרשות למלחמה בסמים לא לשקול, אלא לשבת בדחיפות עם הרשות המטפלת בעיריית תל-אביב, כדי לגבות אותם כבעבר בסוגייה זאת לרבות המשאבים שקוצצו.

איוב קרא: בישיבה הזאת אנחנו מציעים שגם משרד ראש הממשלה בראשות הרשות למלחמה בסמים תתאם ותפעל כדי להביא למהלך כמה שיותר דחוף בנושא.

איוב קרא: אנחנו נזמין לסיור בקריית שלמה או באחד המקומות בקריית שלמה גם את הסוכנות היהודית, נציגי הסוכנות ומשרד הבריאות, וכל המשרדים הרלבנטיים בעוד מספר שבועות כדי לראות האם תאמתם או קידמתם משהו בהקשר לדבר הזה, כדי שיהיה פרקטי ברמת השטח.

איוב קרא: נעשה את הישיבה בקריית שלמה, יוזמנו גם הסוכנות היהודית ועוד גורמים שצריכים גם כן להיות חלק מהתפנית שצריכה להיות בטיפול בדרי הרחוב.

איוב קרא: תודה על השתתפותכם.