הוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים, כנסת 16, פרוטוקול מספר , 2005-01-26 09:30

יחיאל חזן: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הסמים.

יחיאל חזן: בגלל התופעה של המטיילים, במזרח הרחוק, בהודו ובדרום אמריקה.

יחיאל חזן: אני רוצה לומר כמה מלים על הסיור שהייתי בתחנה המרכזית.

יחיאל חזן: אני באופן אישי חשבתי שאני יודע מה זה נרקומן, למרות שנתקלתי בהם הרבה מאוד פעמים, וגם טיפלתי בהם.

יחיאל חזן: האירוע הטראומטי שהיה מבחינתי, זה לא הקטע שהם מקבלים את המתדון, אלא הקטע שראיתי כיצד הם חיים, והם פשוט מתים, מתים ממחלות, מתים מחוסר טיפול נאות, הם חיים בתחתית של הזבל.

יחיאל חזן: מדינת ישראל אם חפצה חיים היא, צריכה לתת יותר את דעתה בעניין הזה.

יחיאל חזן: אני כיושב ראש הוועדה, דיברתי על כך עם שר האוצר, שאולי הוא יבוא ויעשה גם כן ביקור, שיבין על מה מדובר.

יחיאל חזן: בכלל, זה נראה אולי פריקי לעשן סמים.

יחיאל חזן: הבתים העזובים שהם חיים בהם ללא שירותים, וללא חשמל, בתים דולפים, וזה פשוט נורא.

יחיאל חזן: מצד שני, עניין המטופלים עצמם זהו עוול שזועק לשמיים, מי שכבר מטופל, ועבר תהליך של גמילה, ומקבל את הטיפול היום יומי או השבועי או החודשי, בכל ממשלות ישראל לדורותיהם, נתנו לנושא הזה יד.

יחיאל חזן: זאת אומרת, אנשים באים ועוברים תהליך של גמילה, מקבלים כבר את המתדון, גם כך חרב עליהם עולמם, הם חולים, ואם המרפאה במרכז המתדון בשדרות ירושלים, שיש שם כ-270, ועוד 200 ומשהו מחכים בתור, וכל זה רק בגלל שאין מקום, ואין תקציב, אני חושב שזה זועק לשמיים.

יחיאל חזן: אני חושב שאולי כדאי להביא לפה נרקומנים בבניין, פשוט בשביל שיבינו על מה מדובר.

יחיאל חזן: אני מכיר את התופעה, טיפלתי באנשים.

יחיאל חזן: כשאתה רואה את הכמויות, וכשאתה רואה שהמדינה לא מטפלת ולא נותנת מענה הולם למי שמקבל מתדון, ואין לו פשוט לאן ללכת כי הוא לא עובד, הוא לא מטופל מבחינה חברתית, אז בעצם הבחור או המטופל חוזר בחזרה למעגל הסמים.

יחיאל חזן: אמנם מצד אחד, מדינת ישראל משקיעה מיליוני שקלים, ומצד שני בזוטות - מבחינתי זה דבר מאוד קשה.

יחיאל חזן: אני אעשה את הכל כדי לשנות את המצב.

יחיאל חזן: חזרתי משם בטראומה, אני חייב לומר את האמת.

יחיאל חזן: בעיניי זאת היתה טראומה אמיתית.

יחיאל חזן: אם המדינה לא תעשה את מה שצריך, נמצא את עצמנו במצב הרבה יותר קשה.

יחיאל חזן: אני חושב שמי שהיה שם מכיר את התופעה, יודע אותה.

יחיאל חזן: וכשבאים לפה לשולחן ולדבר, כנראה שזה לא מספיק עובר נכון, ובכנסת לא עובר בכלל.

יחיאל חזן: כולם מבינים, אבל לא נעשה כמעט שום דבר, למעט מה שמצליחים לעשות.

יחיאל חזן: זה בעצם מה שנחרת בזכרוני, וזה היה מאוד קשה.

חיים מסינג: אני רוצה לדבר על מתחם לוינסקי, ומה הולך להיעשות שם.

חיים מסינג: לעניות דעתי, גם התופעה וגם התגובה הן חריגות בכל מה שקיים היה עד היום במדינת ישראל, הן מהיקף התופעה, וגם ממהירות התגובה של משרדי הממשלה והנציגים שנמצאים פה.

חיים מסינג: מתחם לוינסקי התהווה בעיקר לאחר פעילות של המשטרה באזור רמלה-לוד לפני מספר חודשים.

חיים מסינג: אז מרבית הנרקומנים עברו משם למתחם לוינסקי, והתהוותה איזושהי פעילות של נרקומנים במקום הזה, בנוסף למה שהיו שם עד עכשיו.

חיים מסינג: זה נהפך למקום כזה כמו שראית, ואני לא רוצה להרחיב על זה את הדיבור.

חיים מסינג: בפעם הראשונה כשהובא לידיעתי, פניתי למשרד הרווחה ולמשרד הבריאות, ולמשטרת ישראל, ונעניתי בשיתוף פעולה מוחלט.

חיים מסינג: ביחד עם עיריית תל אביב, ועם תרומה שהצלחנו לגייס מחוץ לארץ, החלטנו על פתיחת מרכז ל-300 איש במקום, שיפעל שם כפיילוט עם תרופה שנקראת סבוטק, שהיא הדור המתקדם של המתדון, שעושה פעילות אחרת, כדי לאפשר לאנשים שרוצים טיפול לקבל שם טיפול.

חיים מסינג: היינו בדיון בעיריית תל אביב על מציאת מקום, כי יש שם בעייה של מציאת מקום בגלל התושבים וכו'.

חיים מסינג: להערכתי תוך חודש וחצי המקום הזה יוקם.

חיים מסינג: אני חושב שבמדינת ישראל עוד לא היה דבר כזה, עוד לא היה שיתוף פעולה כזה בין המשרדים.

חיים מסינג: שר הבריאות היה מעורה בזה, הוא היה שם.

חיים מסינג: אבל יש נקודה אחת שצריך להזכיר אותה כל הזמן, והיא נקודה חשובה.

חיים מסינג: צריך לקחת בחשבון שאין חוק שכופה על מטופלים לקבל טיפול, זאת נקודה מרכזית.

חיים מסינג: בתכנית "עובדה" הציגו מצג נכון, פה היא הציגה מצג שווא, כי היא ידעה שאין טיפול כפוי.

חיים מסינג: אגב, אני היום עושה עבודה ברשות, לוקח נתונים מכל העולם, כדי להציע לכנסת, או לכל מי שימצא לנכון, למצוא חוק שכן כופה טיפול.

חיים מסינג: מכיוון שלא יכול להיות מצב שאתה בסוף תוכל לתת, יהיה לך מענה, ולא יהיה מי שיבוא.

חיים מסינג: אתמול סיכמתי בראשון לציון, אפילו משרד הבריאות עוד לא יודע מזה, הקמת מרכז מתדון לאזור ראשון לציון והסביבה, היא תרומה של ד"ר מירי אדלסון.

חיים מסינג: אני מצטער שאני מזכיר את השם שלה, מבלי לקבל את האישור שלה.

חיים מסינג: היא הקימה את מרכז המתדון בתל אביב.

חיים מסינג: ולעניות דעתי, מי שירצה לקבל טיפול במהלך החודשיים הקרובים, יש לו טיפול חינם אין כסף מרשויות המדינה.

חיים מסינג: פה צריך להגיד מלה טובה גם למשרד הרווחה, וגם למשרד הבריאות, וגם למשטרת ישראל, כי היתה הסכמה מוחלטת בלי ביורוקרטיות, ובלי שום דבר.

חיים מסינג: אז צריך לקחת בחשבון, שלפחות יש איזשהו כיוון שאפשר ללכת עליו.

יחיאל חזן: תודה על העידכון.

יחיאל חזן: לצערי הרב, זה כמו בכביש, עד שאין תאונה, אז לא שמים תמרור.

יחיאל חזן: זה בדיוק הפך להיות אותו דבר.

יחיאל חזן: אני מזמין את החברים, אני מניח שחלקם מכירים את התופעה.

יחיאל חזן: פשוט בכל מקום שיש להם אפשרות לדבר על כך, שידברו.

יחיאל חזן: אני אעשה את הכל, הצעתי לשר האוצר לבקר שם.

יחיאל חזן: בעניין של מה שאמרת שצריך לחוקק חוק, אני לא יודע אם אני אוכל לעשות את זה, כי נמצאים פה נציגים של זכויות האדם.

יחיאל חזן: אבל לפחות צריך לנסות ללכת בכיוון.

יחיאל חזן: התופעה שראיתי שם, שונה מאשר אתה רואה נרקומן.

יחיאל חזן: זאת אומרת, כשאתה רואה נרקומן בשכונה שהוא בודד, אתה מבין שהבן אדם חולה.

יחיאל חזן: אבל כשאתה רואה את הכמויות, אני נדהמתי.

יחיאל חזן: אני לא נדהמתי מהכמויות של הנרקומנים כי אני יודע את המספרים, אבל כשראיתי כיצד הם חיים, כיצד בן אדם אומר לי, אין לי מרכז מתדון בראשון לציון, וכל יום אני מגיע לפה, אני צריך לגנוב בשביל שיהיה לי כסף לאוטובוס.

יחיאל חזן: הוא מוציא את התיק שלו, ומראה לי קרטון שכתוב עליו שהוא מקבץ נדבות, ואיזה מסכן הוא.

יחיאל חזן: איך אנחנו כחברה, יכולים להרשות לעצמנו דבר כזה?

יחיאל חזן: מצד אחד, אנחנו משקיעים מאוד בביטחון, ומצד שני לא מתייחסים לנושא הזה כראוי.

יחיאל חזן: אני לא אומר שלא מתייחסים בכלל.

יחיאל חזן: אני אעשה את מה שאני יכול לעשות, אני גם אדבר על כך עם ראש הממשלה שהוא מופקד על הרשות.

יחיאל חזן: אולי אני אזמין את האנשים לבוא ולבקר בשטחים.

יחיאל חזן: אני מדבר על עצמי, ואם אני לא יודע, כי אני מסתובב המון בשטח – בכלל, אני חושב שהדבר הזה נמצא רק בתת ההכרה אצל האזרח, הוא לא נמצא בפרונט, וצריך לעשות הכל כדי לשנות את זה.

יחיאל חזן: לעצם העניין, היום אנחנו מקיימים את הדיון כדי למזער את הנזק בתופעה של התרמילאים.

יחיאל חזן: התופעה ידועה, אנחנו מכירים אותה.

יחיאל חזן: הרבה מאוד חיילים, כ-50 אלף אזרחים בשנה מגיעים רק להודו, או למזרח הרחוק יותר נכון, וכ-30 אלף מגיעים למזרח הרחוק ולהודו, והשאר אולי הולכים לדרום אמריקה.

יחיאל חזן: כאשר אותם חיילים משוחררים, או צעירים, מייד אחרי הלימודים או תוך כדי הלימודים, או מייד אחרי הצבא, רוצים ללכת ולראות את העולם, ולהכיר ולשנות, זאת תופעה שגם ההורים מעודדים, עוזרים.

יחיאל חזן: אין לי ספק שכאשר הבן שלי חזר מדרום אמריקה, והיו לי איתו שיחות, הבנתי שהתופעה מאוד רצינית.

יחיאל חזן: כל ילד טוב ירושלים מתנסה בסמים.

יחיאל חזן: מונחים לפניי נתונים שנעשו על ידי מחקרים וגם על ידי הרשות, התופעה הזאת היא תופעה גדולה.

יחיאל חזן: ואני חושב שאולי כדאי להציע בכל משרד נסיעות, שקודם ישלח את אותו מטייל לראות באזור התחנה המרכזית מה עלול לקרות משימוש בסמים.

יחיאל חזן: זאת תהיה ההסברה הטובה ביותר, אם יואילו בטובם החבר'ה לבוא ולטייל שם.

יחיאל חזן: מי שנופל בדבר הזה, זאת מחלה שאין לה מרפא.

יחיאל חזן: ומי שמתרפא, הוא תמיד תלוי בחברה.

יחיאל חזן: ביקשתי דיון בעניין, כדי שנוכל לראות מה אפשר לעשות.

יחיאל חזן: אני יודע שהרשות למלחמה בסמים, בשיחה שהיתה לי עם חיים, העבירה לשם משפחה, זוג, והקימו בהודו מקום שנותן מענה למטיילים.

יחיאל חזן: אבל אני לא חושב שזה מספיק, אולי צריך לתת את הדעת בדרך אחרת.

יחיאל חזן: מה שנעשה מבורך.

יחיאל חזן: אני לא יודע אם זה רק הסברה, צריך אולי לא רק לדבר ולחשוב מה צריך לעשות, צריך לעשות בפועל.

יחיאל חזן: אני לא יודע אם הנתונים נכונים או לא, מתוך כ-50,000 אלף שמגיעים לשם בשנה הם נפגעים או משימוש בסמים, או מתופעה אחרת של כדורים שנדפק להם הראש, אני לא יודע מה.

יחיאל חזן: הייתי רוצה אם תוכל לדבר על הזוג שנמצאים בהודו, ומה היקף המבקרים.

יחיאל חזן: מה באמת קורה, מה התקציב ומה צריך לעשות.

יחיאל חזן: אחר כך נשמע את הנציגים שהגיעו לכאן מכפר איזון, ובכלל נקיים על כך דיון.

חיים מסינג: התופעה כשלעצמה של התרמילאים היא תופעה חיובית.

חיים מסינג: זאת אומרת, אנשים צעירים יוצאים לתור את העולם, צריך לקחת את זה בפרופורציה נכונה, ולא כולם משתמשים בסמים, ורובם הגדול לא עושה את הדבר הזה.

חיים מסינג: אבל הנתונים באופן כללי, כ-50,000 חברים בערך בגילאים של 21-27 עוזבים מדי שנה את הארץ.

חיים מסינג: זה יוצא בתקופה שלאחר הצבא, לפני שיקול על המשך קריירה, לימודים, עבודה ועוד כהנה וכהנה.

חיים מסינג: מתוך הכמות הזאת, בערך 20,000 מגיעים להודו.

חיים מסינג: בהודו ישנה תופעה שמתרכזת בעיקר בשני מקומות עיקריים: בגואה ובמנלי.

חיים מסינג: במקומות האלה אפשר לראות רחובות שלמים דוברי עברית שמנוהלים על ידי ישראלים, מדובר בכמה עשרות אלפים שנמצאים בעת ובעונה אחת.

חיים מסינג: אורית שני, מנהלת המחלקה לישראלים בחו"ל, יכולה לתת את הנתונים, מדובר בעשרות אלפים.

חיים מסינג: בשלוש השנים האחרונות בעיקר, רוב הישראלים שמגיעים לשם לא עוסקים בטרקים כמו שהיו עוסקים עד אז.

חיים מסינג: הם עוסקים הרבה מאוד בשימוש בסמים.

חיים מסינג: נמצאים שם הרבה מאוד זמן, כאשר השיא של השימוש שלהם במסיבות FULL MOON, שהם פחות או יותר אחת לחודש.

חיים מסינג: אחת לשנה זה בסילבסטר, כמו שהיה בגואה לאחרונה.

חיים מסינג: בשנים האחרונות התופעה הואצה, והואצו הבעיות הנפשיות שאפיינו כמות גדולה של אנשים.

חיים מסינג: הקונסולית בניו-דלהי, והמחלקה לישראלים בחוץ לארץ, פנו לרשות במטרה לחשוב יחד מה אפשר לעשות כדי למזער נזק, לעזור לאנשים שנמצאים שם, לראות איך אפשר לתת מענה ראשוני לתופעה.

חיים מסינג: ברקע צריך לומר, שהוקם בקיסריה כפר שנקרא כפר איזון, שנותן מענה לחברים כאלה.

חיים מסינג: מישהו שמוגדר כתרמילאי שנפגע זה לא נרקומן רגיל, זה לא מישהו שמשתמש בסמים לאורך שנים, זו פגיעה אחרת.

חיים מסינג: הכפר הזה מנוהל על ידי עמרי פריש שיושב כאן.

חיים מסינג: כאשר בכפר הזה יש 25 מיטות בלבד, הוא מאוייש כמעט באופן מלא.

חיים מסינג: הבעיה של הכפר הזה היא, שבשביל להגיע אליו צריך לשלם הרבה מאוד כסף.

חיים מסינג: הכפר מוחזק בעיקר על ידי הרשות.

חיים מסינג: משרדי ממשלה עדיין לא תומכים בו מבחינה כספית.

חיים מסינג: ולכן כדי להיכנס לכפר איזון, צריך לשלם 9,000 שקלים.

חיים מסינג: השהייה הממוצעת היא לפחות כארבעה חודשים, וצריך לקחת בחשבון, שרוב החבר'ה שמגיעים לשם גם מחולצים, או מפונים.

חיים מסינג: כי הם במצב שלא יכולים להגיע לבד.

חיים מסינג: גם החילוץ הזה שברובו נעשה על ידי חיליק מגנוס שנמצא כאן, שעד לא מזמן היה גוף פרטי בפני עצמו, עולה כסף.

חיים מסינג: זה הופעל על ידי חברת ביטוח.

חיים מסינג: בסוגריים צריך לומר, אין חברת ביטוח בעולם היום שמבטחת בגין פגיעה נפשית בכלל.

חיים מסינג: בביטוח נסיעות אין ביטוח כזה.

חיים מסינג: ולכן כאשר מישהו נפגע, אז הביטוח לא מכיר בזה, כל ההוצאות הם על ההורים.

חיים מסינג: זיהינו שלושה דברים שמאפיינים את התרמילאים האלה שמעורבים בסוגיית הסמים – אני לא מדבר על אלה שמעורבים, אני מדבר על אלה שנפגעים.

חיים מסינג: הבעיה הראשונה היא שיש איבוד זהות.

חיים מסינג: כשאתה שואל מישהו מתי אתה חוזר לארץ וכו', אז התשובות הפופולריות הן איזה ארץ, מה איבדתי שם, וכו'.

חיים מסינג: לעניות דעתי כשלוקחים מישהו כשהוא בדרך כבר, ורוצים לדובב אותו מבחינת עברו הצבאי, קל מאוד לעשות את זה, וצריך לציין שיושבים במקומות האלה טובי בנינו.

חיים מסינג: כדי להגיע להודו או למזרח צריכים להיות בעלי אמצעים, רוב האוכלוסייה היא דלת אמצעים.

חיים מסינג: הדבר השלישי הוא הסיוע הראשוני, שהוא החלק החשוב.

חיים מסינג: הסתבר לנו מכל החילוצים שנעשו, וחיליק יכול להרחיב את הדיבור על הנושא הזה, שהטיפול שהם קיבלו במקום היה כזה שלאחר מכן הוא היקשה מאוד על השיקום שלהם בארץ, ועל הטיפול שלהם בארץ.

חיים מסינג: ולכן הטיפול הראשוני, התמיכה הנפשית, או טיפול תרופתי מינימלי שצריך להינתן שם, נדרש.

חיים מסינג: לכן הוחלט על הקמת הבית הזה כפיילוט למשך שנה בגואה ובמנלי.

חיים מסינג: התקציבים שלנו הם תקציבים מעטים, מכיוון שמדובר על מדינה שהמחייה בה זולה מאוד.

חיים מסינג: זו גם אחת הסיבות שרוב האנשים נוסעים לשם.

חיים מסינג: גם השכרת המקום, גם השהייה מאוד זולה.

חיים מסינג: אני יכול לומר שבתקופה מיולי האחרון עד עכשיו, טופלו למעלה מ-30 חבר'ה.

יחיאל חזן: למה אתה מתכוון כשאתה אומר טופלו?

חיים מסינג: אנשים שהביאו אותם לשם, או טופלו.

חיים מסינג: לדוגמה, משרד החוץ מקבל פנייה, הוא פנה למקום.

חיים מסינג: המקום הלך ואיתר את הבן-אדם, הביא אותו לשם, השגיח עליו, נתן לו את המענה הראשוני, עד שמגיעים ההורים, או מישהו מטעמו של כפר איזון ומפנה אותו לארץ להמשך טיפול.

חיים מסינג: צריך לקחת בחשבון נקודה אחת, בארץ, המרכזים שנותנים טיפול לנפגעים בבעיות נפשיות, אינם בנויים וערוכים מקצועית או לוגיסטית לטיפול בתופעה הזאת של תרמילאים שנפגעים.

חיים מסינג: ולכן כפר איזון, מי שכבר נכנס אליו, ויוצא משם, ויצאו משם כבר עשרות, לשמחתנו הרבה הם לומדים במוסדות האקדמיים וחזרו חזרה לצבא, אלו סיפורים מרגשים בפני עצמם.

חיים מסינג: שוב פעם, כפר איזון לעשירים בלבד, ולא כל אחד יכול להיכנס אליו, זאת נקודה שצריך לקחת בחשבון.

חיים מסינג: לסיכום כל העניין הזה.

חיים מסינג: אני חושב שהתופעה היא תופעה יפה, אף אחד לא יכול לעצור אותה.

חיים מסינג: אני חושב שהמדינה צריכה לדעת לזרום איתה, ולתת לאנשים את המענה המינימלי שהיא יכולה לתת.

רומן ברונפמן: לפני הפגיעה או אחרי הפגיעה?

רומן ברונפמן: הנושא כאן הוא מיזעור נזקים, אז איך אתה מפרש את מיזעור הנזקים לפני?

חיים מסינג: הדבר היחיד שאפשר לעשות לפני, זה לתת הסברה.

חיים מסינג: למשל להסביר על סוגי סמים, על נזקים של סמים.

רומן ברונפמן: אתם עושים את זה?

חיים מסינג: כן.

יחיאל חזן: אתה אומר שיש שם זוג ישראלים, יש שם בית למי שנפגע, או כשזה מגיע למשפחה או דרך החברים, הוא מגיע לשם.

יחיאל חזן: ואולי אחר כך הוא מגיע לכאן להמשך טיפול.

יחיאל חזן: השאלה שנשאלת היא מעבר לדבר הזה שנותן מענה אד-הוק למי שנפגע.

יחיאל חזן: מה מדינת ישראל עושה עם 50,000 אלף איש, שמגיעים לאזור בסופו של דבר?

יחיאל חזן: האם יש טיפול הסברתי באופן סדיר?

יחיאל חזן: אם סטודנט נוסע, האם בכרטיס שלו יש כבר מידע שאסור להשתמש בסמים?

יחיאל חזן: האם לאותו מטייל שנוסע לאותם מקומות יש את כל הכלים הדרושים כדי להימנע משימוש בסמים?

חיים מסינג: זו גם השאלה של חבר הכנסת ברונפמן.

חיים מסינג: מאז שהתופעה הזאת הואצה, והתוודענו אליה יחד עם משרד החוץ, האם בכל המקומות ששם מקבלים חיסונים, כמו המרפאה בתל השומר, או בחנויות "המטייל" או במרפאות אחרות, יש שם גם סרטים שרצים במסכים, וגם עלונים שנותנים מידע על הנושא של שימוש בסמים ונזקים אפשריים.

רומן ברונפמן: אפשר לראות את העלונים האלה?

חיים מסינג: כן, אני אשלח לך.

חיים מסינג: כמו כן הרשות הוציאה ספר על חוקים וענישה במדינות העולם, והדגש הוא במזרח שחולקה חינם ב"למטייל" וב"סטימצקי".

חיים מסינג: כל מי שרוצה יכול לקבל חוברת כזאת, לא גבינו עליה כסף.

חיים מסינג: שם כל מדינות העולם מפורטות עם החוקים בקשר לסחר בסמים וכיוצא בזה.

חיים מסינג: היום במסגרת הצבא, בימי העיון לקראת שיחרור, יש נושא אחד שהוא נושא התרמילים שמועבר על ידינו בסדנאות האלה.

חיים מסינג: עיתון "אתמול" שיצא לפני שבועיים למשתחרר, שמחולק בבקו"ם.

חיים מסינג: יש שם ארבעה עמודים בנושא תרמילאים וסמים עם כל ההסבר.

חיים מסינג: מעבר להסברה, לעניות דעתי המדינה לא יכולה לעשות שום דבר.

חיים מסינג: אלו ילדים גדולים, הם צריכים לבחור את דרכם.

חיים מסינג: אני לא חושב שאפשר לכפות עליהם.

חיים מסינג: צריך לתת להם את כל המידע האפשרי, המידע צריך להיות זמין.

חיים מסינג: מעבר לזה לא צריך לעשות שום דבר לעניות דעתי.

רומן ברונפמן: אני רוצה לראות את העלונים שאתם מחלקים, כדי להבין מה התוכן שלהם.

רומן ברונפמן: אם זו סיסמה או מידע שמוגש בצורה מתוחכמת וחכמה.

חיליק מגנוס: אני עוסק 11 שנה בחילוץ ואיתור תרמילאים ברחבי העולם.

חיליק מגנוס: כתוצאה מהחשיפה שלי לתרמילאים, כמי שהיה בחברתם בחוץ לארץ שלושה-ארבעה חודשים בשנה, באתי במגע גם בנושא הזה של הסמים, שהוא חלק בלתי נפרד מהתרבות הצעירה, לכן אספתי הרבה מאוד ידע וניסיון.

חיליק מגנוס: אנחנו עוסקים בחילוץ התרמילאים הנפגעים, בסיוע למשפחות שלהם, בשיתוף ובתיאום מלא יחד עם חיים.

חיליק מגנוס: לשאלתו של חבר הכנסת ברונפמן, רק להזכיר את העניין של הקמפיין של הרשות, של הורים תתעוררו.

חיליק מגנוס: לעניות דעתי, הבסיס היחיד למיזעור הנזק, הוא הגברת המודעות לנושא, והנחת הנושא הזה על סדר היום בשיחה קולחת בכל ועד, בכל בית, ברמה של כן מעשנים, לא מעשנים.

חיליק מגנוס: נוסעים בזהירות, לא נוסעים בזהירות.

חיליק מגנוס: באותה רמה יש להתייחס אל זה, ולהביא את זה למודעות מירבית.

חיליק מגנוס: הקמפיין האדיר הזה של הטלוויזיה בזמן האחרון של הורים תתעוררו, הוא חלק מאוד נכבד בתוך המערכת הזאת דווקא של התרמילאים.

רומן ברונפמן: אם אתה מדבר על מיזעור נזקים, אז הסברה ממצה לא מסע הפחדה.

רומן ברונפמן: הורים תתעוררו, סליחה, זה כסף זרוק לשווא, כאשר זה לא מלווה עד הסוף בהסבר מה הנזק בשימוש בסמים.

רומן ברונפמן: לגבי מיתחם לוינסקי.

רומן ברונפמן: אמרת אדוני היושב ראש, שכשאתה רואה נרקומן בודד בשכונה, אתה מתייחס אליו כאל חולה.

רומן ברונפמן: אני חושב שזאת התייחסות נכונה.

רומן ברונפמן: מה מונע ממך להתייחס לאותו נרקומן חולה, כשהוא לא לבד, אלא כשהוא בקבוצה?

רומן ברונפמן: ברגע שהם נהיו קבוצה, הם לא הפסיקו להיות חולים, הם הפסיקו להיות חולים בקבוצה שהיא יותר מסוכנת לחברה.

רומן ברונפמן: אבל ההתייחסות אליהם היא עדיין התייחסות כאל חולה.

רומן ברונפמן: הערה מאוד חשובה, חיים, אני חושב שאתה הולך אל קו מאוד לא נכון, וכדאי שתשמע גם את דעתי.

רומן ברונפמן: אם אתה מתכוון להגיע לטיפול כפוי, זאת טעות מאוד יסודית.

רומן ברונפמן: הגישה שהיתה מקובלת במדינות מסויימות, לא יכולה לחזור אלינו, כמה שהתופעה לא תלך ותתרחב.

רומן ברונפמן: אני מציע לך לחשוב במושגים לגמרי אחרים.

רומן ברונפמן: הסברה, החלפת מזרקים, ללכת איתם עד כמה שאפשר מבחינת הפיזור שלהם במקומות המגורים.

רומן ברונפמן: לנסות לא להפוך את תל אביב למרכז השימוש.

רומן ברונפמן: אבל בשום מקרה לא להגיע לחקיקה, כמובן שלא, בטיפול כפוי.

רומן ברונפמן: זו דעתי, אני יכול לפרט אותה בהזדמנות אחרת.

רומן ברונפמן: זאת טעות ביסודה.

חיים מסינג: אני לא הולך לשום דבר בלי שאני אבדוק בצורה רצינית, ואחר כך מתלבט איתו.

חיים מסינג: אנחנו לא קובעים משהו כי יש לנו איזה מונופול על השכל או הידע או הנסיון.

חיים מסינג: אני מקווה שאתה מברך על הפיילוט שאנחנו הולכים להקים.

חיים מסינג: זה נושא שלא היה במדינת ישראל.

חיים מסינג: מהירות התגובה פה בניגוד לדברים אחרים שמאפיינים את כולנו אולי, או את חלקנו, היתה פה מהירות תגובה מקסימלית.

חיים מסינג: יש פה בעייה אחת – פינוי רמלה לוד.

רומן ברונפמן: אני מכיר את זה, אני יודע, עקבתי אחרי לוינסקי.

רומן ברונפמן: אם אתה היית פותח שם למשל בית חם, והיית מאפשר להם גם החלפה –

חיים מסינג: אני רוצה שתדע, החלפת מזרקים מתבצע היום.

רומן ברונפמן: זה ויכוח לא כרגע, כי אני לא רוצה לסטות מהנושא.

רומן ברונפמן: תרמילאים זאת תופעה, כפי שאמרת, שצריכים לזרום איתה.

רומן ברונפמן: צריכים לזרום איתה עד גבול מסויים.

רומן ברונפמן: אבל לפני שתזרום איתה, תן להם מקסימום מידע, לא בהפחדה, אלא במקסימום מידע, ובדוגמאות אמיתיות.

רומן ברונפמן: במסרים מסויימים אפשר לברך.

חיים מסינג: אני מקבל את הגישה.

יחיאל חזן: אני רוצה לחדד את הנקודה שעליה דיברתי.

יחיאל חזן: זה לא כשזה 300 הם לא חולים, כשהוא בודד הוא חולה.

יחיאל חזן: מה שאני אומר, שכאשר אתה בא, ואתה רואה את הכמות, ואתה רואה את המסכנות, אתה רואה את החולי, ואתה רואה את החיים –

רומן ברונפמן: והסביבה שמזינה אותם.

יחיאל חזן: נכון.

יחיאל חזן: אז אתה פשוט מבין שמדינת ישראל כמעט ולא עושה כלום מייד אחרי שהנרקומן עבר את תהליך הגמילה.

יחיאל חזן: לא מספיק לעבור גמילה, אלא צריך לטפל בו.

יחיאל חזן: כמו שיש מועדון לקשיש.

יחיאל חזן: צריך שיהיה לאותו חולה שלוקח מתדון מועדון, כי אין לו לאן ללכת.

רומן ברונפמן: ברשותך, אני רוצה להציע לך אם אפשר, שתקיים ישיבה ספציפית בנושא מיזעור נזקים בכלל כאל תפיסת העולם, ואני אשמיע את הדברים.

רומן ברונפמן: אני כבר משולב בישיבה, ואני מברך אותך בכניסה לתפקיד בהחלפה הזאת בקדנציה שלך כיושב ראש.

רומן ברונפמן: אני חושב שאתה תהיה קשוב למה שיש לי להגיד בנושא הזה.

רומן ברונפמן: הגישה כפי שאמרת אל משתמש כאל חולה, ולא אל כפושע, היא השוני הגדול בגישה.

יחיאל חזן: תודה רבה.

יחיאל חזן: הייתי רוצה לשמוע את עמרי פריש על הכפר עצמו, על היקף התופעה, על היקף ההצלחות.

יחיאל חזן: וכמו שאמר חיים, כבר חזרו אפילו לשרת ביחד ביחידה צבאית, זה מאוד מעניין לשמוע.

יחיאל חזן: אני אסביר.

יחיאל חזן: כיוון שאנחנו רואים שהתופעה של המטייל הישראלי הולכת וגדלה, מדי שנה בשנה יש יותר צעירים שנוסעים לחוץ לארץ.

יחיאל חזן: חלקם של הצעירים האלה חוזרים בריאים ושלמים, ולא נפגעים לא משימוש בסמים, ולא משימוש בכדורים או כל מיני חומרים כימיים, וזה בסדר.

יחיאל חזן: מצד שני, ישנה תופעה, וכבר דיבר עליה חיים, שלא כל אחד יכול להגיע אליך לכפר, כי הטיפול בנפגע עולה כ-9,000 שקלים.

יחיאל חזן: אנחנו רוצים לראות מצד אחד מה אנחנו יכולים לעשות כמדינה, כדי לשפר את הכלים שעומדים בפני המטייל בחוץ לארץ.

יחיאל חזן: אנחנו יודעים ממה שנאמר פה, וגם קצת לפני, שיש זוג שנמצא בחוץ לארץ, השאלה אם זה מספיק.

יחיאל חזן: השאלה מה אנחנו צריכים לעשות כדי שיהיה טוב יותר, אולי כמו שאמר חבר הכנסת ברונפמן, האם חומר ההסברה הוא חומר מפחיד.

יחיאל חזן: האם אנחנו צריכים לפעול?

יחיאל חזן: אמר קודם חיים, חילקנו חוברות ב"למטייל".

יחיאל חזן: אם יש 50,000 מטיילים, לא חולקו 50,000 חוברות.

יחיאל חזן: צריך לבוא ולראות מה אנחנו עושים כדי לשפר את הכלים שעומדים בפני המטייל, שלך תהיה פחות עבודה.

יחיאל חזן: אצלך יש 24 מיטות, עד היום טופלו כ-240 חולים.

יחיאל חזן: האם כמו אותה תופעה שדיברתי עליה במרכזי המתדון, ישנם כ-270 אלף מטופלים, ועוד 240 אלף מחכים בתור.

יחיאל חזן: מה צריך לעשות, האם יש הצלחות.

יחיאל חזן: נבוא כמובן לבקר אצלכם במרכז הטיפול.

יחיאל חזן: אבל חשוב לנו לדעת כדי לעצור את התופעה כי יש נתונים של משרד התיירות, שהתופעה הזאת של המטיילים במזרח הרחוק הולכת וגדלה, ואני חושב שצריך לתת מענה היום טוב יותר.

יחיאל חזן: אולי המענה שישנו היום הוא מספיק בסדר, ולכן באנו לקיים דיון בעניין.

עומרי פריש: אני חשוב שהרקע ברור לכולם, אז לאוו דווקא שם הייתי ממקד.

עומרי פריש: בדיוק כמו חיים, את תופעת התרמילאות אני רואה בברכה רבה.

עומרי פריש: רק לפני שבועיים חזרתי בעצמי מטיול בגואה ובהודו, ואחר כך המשכתי אותו לפגישה עם המון תרמילאים.

עומרי פריש: אני חושב שהמסע הזה של הטיפול הוא מסע מבורך.

עומרי פריש: יש בו כמו בכל דבר, צדדים שאנחנו צריכים לתת עליהם את הדעת.

עומרי פריש: בגדול, הטיול הוא חווייה מדהימה, מלמדת, בונה, ואנשים מפיקים ממנו המון תועלת.

עומרי פריש: בנושא של השימוש בסמים.

עומרי פריש: אנחנו מזהים מ-1999, לפני 4-5 שנים איזשהו שינוי מגמה.

עומרי פריש: אגב, זה לא סתם.

עומרי פריש: כפר איזון בעוד חודש חוגג ארבע שנים להקמתו.

עומרי פריש: קחו בחשבון שלקח עוד שנה וחצי-שנתיים של תהליכי בדיקה והקמה, אז תראו שפחות או יותר ההקמה של הכפר היא לא מקרית בתיזמון שלו, היא חופפת פחות או יותר את השינוי שאנחנו רואים במגמת המטיילים.

עומרי פריש: המגמה היא באמת כמו שחיים אמר.

עומרי פריש: לא שאין טרקים, ולא שאין למידה של תרבויות, אבל יש יותר ויותר את הרביצה סביב שימוש בסמים במקום אחד, והתעצמות של המסיבות.

עומרי פריש: אתן דוגמה של המסיבות.

עומרי פריש: בסילבסטר האחרון הייתי בגואה, אז אין כבר טעם לעשות רק מסיבת FULL MOON פעם בחודש, נוספה כבר מסיבה של אף פול מון כל חודש.

עומרי פריש: יש שם שלושה מועדונים שביקרנו בהם, שכל ערב רגיל מגיעים לכל אחד מהם כאלף חוגגים.

עומרי פריש: שיהיה ברור הכוונה לא לריקודי עם.

עומרי פריש: כל יום שישי קבוע יש מסיבה של סוף שבוע, על זה תוסיף את המסיבות שאמרתי, וכמובן את הסילבסטר שנמשך כארבעה ימים.

עומרי פריש: אני חייב להגיד ששנים אני לא חוגג את הסילבסטר.

עומרי פריש: זו הפעם הראשונה מזה הרבה שנים שהגעתי לסילבסטר, אבל יצאתי משם יותר עצוב מאשר שמח.

עומרי פריש: זה היה פשוט עצוב.

עומרי פריש: עצוב לראות את אותה אוכלוסייה שאנחנו יודעים שהם הכי טובים שיש לנו, יושבים שם לרמקולים, אחרי היום השלישי של המסיבה, שכבר בקושי יודעים מיהם ומהם, ואתה אומר איך שאני אצא מכאן בעוד כמה שעות, הם כבר יגיעו לבית שלנו, לבית החם, וזה מה שקרה.

עומרי פריש: לגבי תופעת התרמילאות – צריך לזכור בהקשר של השימוש בסמים בארץ.

עומרי פריש: התרמילאים לא נשארים בהודו, בסוף הם חוזרים לכאן.

עומרי פריש: סדר גודל של בין חצי שנה לשנה.

עומרי פריש: אני לא מדבר על אלה שכבר מפליגים לשתיים ושלוש.

עומרי פריש: הם חוזרים לפה, והם מכתיבים בעצם את תרבות השימוש בסמים אחר כך בארץ.

עומרי פריש: כשאנחנו רואים עלייה בשימוש בסמים באוניברסיטאות, כשאנחנו רואים אחר כך את תופעת המסיבות, ואת ההחדרה של סמי ההזיות בשנים האחרונות, ואת סמי המסיבות שהאמריקאים כבר לא קוראים להם סמי ההזיות, אלא ה-CLUB DRUGS, סמי מועדון.

עומרי פריש: אנחנו מבינים שיש קשר מאוד ברור.

עומרי פריש: תזכרו שהתרמילאי הצעיר הזה חוזר לארץ, אחר כך הוא מתחיל לשוחח עם האחים הצעירים שלו ולהשפיע עליהם.

עומרי פריש: הוא משוחח עם ההורים שלו, ופתאום הם אומרים רגע, אולי כל הדעות שהיו לנו נגד סמים, זה בדיוק, ולכן אני כן מברך על הקמפיין הזה.

עומרי פריש: אני חושב שהוא בול במקום.

עומרי פריש: נתחיל במשהו יסודי שניתן לעשות.

עומרי פריש: כוועדת סמים, למרות שהדיון הוא תרמילאים, קחו בחשבון – התרמילאי לא נשאר בהודו.

עומרי פריש: הוא חוזר עם הנסיון שהוא צבר שם, ועם לפעמים גישה שונה לסמים, הוא חוזר לארץ ומשפיע בצורה קריטית על תרבות השימוש בסמים.

עומרי פריש: כמובן אחר כך אנחנו רואים את זה בבתי הספר, וכן הלאה וכן הלאה.

עומרי פריש: לגבי המענה הטיפולי.

עומרי פריש: אני חושב שכרגע המענה שאנחנו נותנים הוא טוב, אבל הוא טיפה בים.

עומרי פריש: אתם צריכים לקחת בחשבון שכפר איזון הוקם כעמותת מלכ"ר על ידי כמה משוגעים לדבר הזה.

עומרי פריש: חבורה של קצינים, שאנחנו משרתים בה המון שנים באיזושהי יחידה, עם סיוע עד היום כמעט רק של הרשות, סליחה, של המלחמה בסמים, עם סיוע קטן של משרד הבריאות.

עומרי פריש: עד עכשיו כמעט בלי סיוע של משרד הרווחה, אפילו לא הצלחנו לעבור את המכרז האחרון של משרד הרווחה, כי מבחינת איתנות פיננסית מטבע הדברים, אנחנו עוד לא מסוגלים להציג יותר מפיננסית, אז אנחנו אפילו לא יכולים להתחיל לקבל סיוע מהמדינה, אנחנו לא בחסך להיכנס למכרז.

עומרי פריש: צברנו המון ידע ונסיון בארבע שנים.

עומרי פריש: היום אנחנו בעצה אחת עם הרשות, מחוזרים על-ידי אחד המרכזים הכי יוקרתיים בארצות הברית, לטיפול בתחלואה כפולה, על שיתוף פעולה בינינו לבינה.

עומרי פריש: הידע הזה שנצבר פה בארץ בטיפול בתרמילאים, הוא ייחודי כנראה מסוגו בעולם, ואנשים רוצים להתחיל להשתמש בידע הזה.

עומרי פריש: שתי הבעיות המרכזיות להערכתי בכפר איזון, זו העובדה שאנחנו כרגע מוגבלים רק ל-24 מיטות, והעובדה שאנחנו נאלצים למרות שיש לנו ועדת הנחות ומלגות של הרשות, ולפעמים אנחנו מצליחים להוריד עד 5,000 שקלים במקרים מסויימים.

עומרי פריש: אגב, אני לא חושב שהכפר הוא לעשירים.

עומרי פריש: עוד לא ראיתי אף מיליונר בכפר איזון.

עומרי פריש: באים לפעמים גם אנשים קשיי יום שפותחים את החסכונות, מוכרים את הרכוש, אבל זה טיפול יקר.

עומרי פריש: זה טיפול יקר.

עומרי פריש: בראייה לאומית – כאשר אנחנו גובים את ה-9,000 שקלים מכפר איזון, קחו בחשבון שחודש אישפוז במחלקה פסיכיאטרית סגורה עולה למדינה 21,000 שקלים.

עומרי פריש: רוב מטופלי כפר איזון, המכריע שלהם, אנחנו כרגע בסיומו של מחקר חיצוני מאוד גדול.

עומרי פריש: איננו נמנה אחר כך על מבקשי ביטוח לאומי.

עומרי פריש: זאת אומרת, לא רק שהטיפול שלו היה מאוד ממוקד לארבעה חודשים, אלא שהוא לא נכנס למעגל אחר כך שנשען על המדינה לאורך שנים בתקציבי נכות וכן הלאה.

עומרי פריש: כי הרי אתם יודעים, שנפגעי הסמים אחרי שהם מקבלים מביטוח לאומי, הם גם יכולים לפנות לסל שיקום של משרד הבריאות, ואנחנו רואים בעצם אנשים שהמדינה ממשיכה לתמוך בהם בעשרות אלפי שקלים מדי שנה.

עומרי פריש: רוב מטופלי כפר איזון, לא נמנים על הקטיגוריה הזאת.

עומרי פריש: זאת אומרת, הם לא נכנסים למעגל הזה של ביטוח לאומי, וסל שיקום.

עומרי פריש: על ידי זה בעצם בראייה לאומית, גם אפילו נחסך המון כסף.

עומרי פריש: במה אתם יכולים לעזור?

עומרי פריש: אם יקום מכאן קול זעקה על הגדלת התקציב, אגב זה לא בהכרח בכפר איזון, בשורה התחתונה זה לרשות למלחמה בסמים, שמשם נתח מסויים מגיע אלינו.

עומרי פריש: בואו תעזרו לנו כן בסופו של דבר, להיעזר במשרד הבריאות ובמשרד הרווחה.

עומרי פריש: אני לא יודע, אלו מכרזים מסודרים, אי אפשר להשפיע עליהם חיצונית.

עומרי פריש: אינני יודע מה כן ניתן לעשות.

עומרי פריש: מטבע הדברים נוכל לעשות שני דברים, נוכל להגדיל את מספר המיטות, ונוכל להקטין את העלות שאנחנו גובים מכל משפחה.

עומרי פריש: לגבי המענה שאנחנו נותנים בהודו.

עומרי פריש: המענה הזה הוא בסך הכל חצי שנה.

עומרי פריש: עד עכשיו התוצאות שלו מצויינות.

עומרי פריש: קחו בחשבון שהנתונים שחיים נתן, הם באמת לגבי החילוצים.

עומרי פריש: קחו בחשבון, שאנחנו מדברים על עוד עשרות אנשים שמגיעים אליהם מדי שבוע בשבוע לשיחות נפש מה שאנחנו קוראים, שזה עוד לפני, זה המיזעור שדובר עליו.

עומרי פריש: לגבי מניעה.

עומרי פריש: בחלק מהמניעה התחלנו ביחד עם הרשות, בחלק אנחנו בבדיקה.

עומרי פריש: באמצעות הרשות נכנסנו לעשות את הסדנאות בצה"ל לקראת השיחרור, בעיקר ליחידות הקרביות.

עומרי פריש: בשלושה חודשים של השיחרור, הם מקבלים שבוע סדנה באפעל של הכנה לקראת האזרחות.

עומרי פריש: אנחנו נכנסים לשם עם סדנאות, אבל קחו בחשבון, זה בערבון מוגבל.

עומרי פריש: זה שמישהו קיבל עכשיו סדנה, ובעוד שנתיים הוא יהיה בהודו, אנחנו לא יודעים כרגע איך זה.

עומרי פריש: דבר נוסף, יש הצעה מאיש עסקים שרוצה לתרום כסף בתחום המניעה.

עומרי פריש: התחלנו לבדוק אפשרות להשתלב ביחד עם חנות למטייל, או מישהו אחר.

עומרי פריש: במצב שבו אנחנו נציע לרכוש איזושהי חוברת קטנה, או אפילו DISK ON KEY, שאפשר בהודו ובכל מקום להתחבר אליו במחשב, ושעליו תהיה אינפורמציה הן של הטיול עצמו, והן מה שקשור לסמים.

עומרי פריש: אז בן אדם פשוט מקבל מתנה בחנות למטייל כפוף לכל מיני תנאים, DISK ON KEY קטן, הוא יכול ללכת איתו בחוברת.

עומרי פריש: אני לא רוצה כרגע להיכנס, כי אנחנו רק עכשיו יושבים עם צוות חשיבה איך לעשות.

עומרי פריש: קחו בחשבון, שהחבר'ה בגיל 21 לא רוצים יותר שיבלבלו להם את המוח, הם לא רוצים סדנאות, הם לא רוצים משרד החינוך.

עומרי פריש: הם גמרו את כל המסגרות הטוטליטריות של גן, בית ספר, צבא.

עומרי פריש: לא קל להגיע אליהם, גם אם אנחנו יודעים במאתיים אחוז מה אנחנו רוצים להגיד להם.

עומרי פריש: לסיכום, אני ממש לא יודע איך אתם יכולים לעזור.

עומרי פריש: אני כבר מופיע ארבע פעמים, רק בראש השולחן יושב מישהו אחר.

עומרי פריש: אגב, קודמך גם כן ביקש לבוא לבקר בכפר איזון.

עומרי פריש: כל הוועדה הגיעה לביקור בכפר איזון.

עומרי פריש: כשאני אומר, כל הוועדה, אני מתכוון לבן אדם אחד.

עומרי פריש: אינני יודע בדיוק במה אתם יכולים לעזור.

עומרי פריש: אני לא יודע מה הריץ את חבר הכנסת ברונפמן למקום אחר.

עומרי פריש: בהתראה מאוד קצרה ביטלתי שלוש פגישות כדי לעלות היום לירושלים, למרות שאני פה כבר ארבע פעמים, ולא יודע בדיוק מה יוצא מהדיונים האלה.

עומרי פריש: אני מאוד שמח שהוא נשאר לשמוע אותנו, שאר חברי הוועדה שאינני יודע בדיוק מיהם כאן בדיוק בחדר הזה.

עומרי פריש: לכן אם באתי, מבלי להגיד שמות, מישהו אמר חבר'ה הפעם זה ליגה אחרת, הוא דוחף דברים.

עומרי פריש: הוא זה אתה.

יחיאל חזן: כיושב ראש הוועדה – עכשיו מתקיים דיון בוועדת הכספים על הכספים של ההתנתקות ביש"ע.

יחיאל חזן: אתה בטח יודע שאני מייצג את יש"ע ובכל זאת אני פה.

יחיאל חזן: לצערי הרב, רוב הוועדות מתקיימות באותה שעה, ויש מספיק ועדות.

יחיאל חזן: חברי הכנסת הם חברים בכמה ועדות, וכנראה שתופעת הסמים היא לא מספיק ברורה לחברי הכנסת.

יחיאל חזן: אולי נביא לפה קבוצה של 100 נרקומנים או 100 משתמשי מתדון, אז למישהו ייפתח הראש ויבין במה מדובר.

עמרי פריש: לפני שפתחתי את הכפר, עבדתי שבע שנים כמתאם של הרשות במלחמה בסמים.

עמרי פריש: כשדיברנו על סמים, דיברנו על מכורים, על נרקומנים, על משתמשים באופייאטים.

עמרי פריש: אנחנו מנסים לתופף בכל התופים, להגיד לכם חברים יקרים, יש היום אוכלוסייה חדשה שהיא נפגעת סמים, שהיא איננה המכור הקלאסי.

עמרי פריש: אנשים שבאים מהשביל המרכזי של מדינת ישראל.

עמרי פריש: דהיינו, סיימנו תיכון בהצלחה, יחידות קרביות בצבא, חלקם תואר ראשון, תואר שני.

עמרי פריש: אני יכול להגיד לכם, שבכפר איזון גם היו כאלה אחרי תואר שלישי, כלומר, גמרו את הדוקטורט.

עמרי פריש: זה לא עושה אותם פחות או יותר טובים.

עמרי פריש: אבל צריך להבין שיש היום נפגעי סמים שאינם המכורים הקלאסיים, ואנחנו באיטיות מתחילים לתת להם מענה.

עמרי פריש: אז אתה יכול לעזור במשהו, זה רק להשיג תקציבים.

עמרי פריש: אני אשמח אם תתנו ישירות לכפר איזון, אבל בעקיפין זה בעצם הרשות למלחמה בסמים.

יחיאל חזן: תודה.

יחיאל חזן: אני רוצה לשמוע את חיליק, אם יוכל להשלים לנו על מה שאמר עמרי.

יחיאל חזן: אחר כך נשמע את תמיר כדי שידבר על מה שאמר עמרי.

חיליק מגנוס: אני רוצה להתייחס לכמה דברים.

חיליק מגנוס: קודם כל מדובר בתופעה שהיא תרבותית, חברתית בארץ ישראל, לא בהודו.

חיליק מגנוס: הנסיון לקחת את הודו ולעשות את זה לנושא שהוא גורם חברתי תרבותי במדינת ישראל, בגלל ש-20 אלף תרמילאים נמצאים בשנה בהודו, זה במידה מרובה יכול לשמש לנו אייטם תקשורתי, או פלטפורמה שיווקית לנושא המודעות, לנושא הלחימה בסמים, או ההתמודדות בנגע הסמים.

חיליק מגנוס: אבל לומר שההתקפה היא משם, לדעתי היא מריחה נוראית של העניין.

חיליק מגנוס: אני חייב לומר את זה בצורה בוטה.

חיליק מגנוס: התופעה היא תופעה חברתית-תרבותית בקרבנו, פה אצלנו בבית, אצלי ואצלך בבית.

חיליק מגנוס: כי אצלי ואצלך בבית, אדוני היושב ראש, מעשנים סמים.

חיליק מגנוס: אולי אתה לא יודע באופן אישי לזה, ואני אולי לא מודע באופן אישי.

חיליק מגנוס: אבל אחוז כל כך גבוה מבני הנוער נחשף לתרבות הזאת של שימוש בסמים, שזה נמצאת בכל בית.

חיליק מגנוס: כי בכל כיתה, בכל בית ספר עממי, ובכל יחידה צבאית, ובכל מסגרת של מסיבה בירושלים או בתל-אביב, או במסיבת סוף שבוע, או מועדון, יש סמים במדינת ישראל.

חיליק מגנוס: השאלה היא איך הנוער מבחינה תרבותית חברתית רואה את זה.

חיליק מגנוס: הנוער נחשף לתרבות גדולה מאוד של שיווק שמשווק על תחומים של סמים, על התנהלות חברתית בתחום סמים.

חיליק מגנוס: העסק הזה בקרב הנוער, לצערי הוא בדמות הדברים שאדון ברונפמן רואה אותם, שזה נראה כחלק בלתי נפרד מהתרבות היום-יומית שלו.

חיליק מגנוס: ניקח נושא אחר, אורית מכירה את זה, כמה בני נוער צעירים מסתבכים בסחר ובענייני סמים בחו"ל.

חיליק מגנוס: זה לא פושעים, זה בני נוער.

חיליק מגנוס: הנושא הוא, איך אנחנו כחברה ישראלית מתייחסים לתופעה הזאת כאן, לא בהודו.

חיליק מגנוס: הודו – מאחר וכל דבר שקורה לתרמילאים ברבות השנים שאני מתעסק עם זה, למדתי שכל דבר שקורה לתרמילאים מקבל כותרת ראשית בעיתון.

חיליק מגנוס: חמישה אנשים נהרגו היום בתאונת דרכים, למטה משמאל.

חיליק מגנוס: תרמילאי אחד נפל מאיזה חבל, והוציאו אותו, ושלחו חמור לקחת אותו מתורכיה, מאיזה הר, זה כתבה עם צבע בארבעה עמודים.

חיליק מגנוס: צריך להשתמש בפלטפורמה הזאת שכל כך ממקדת את תשומת לב הציבור, כדי להעלות את המודעות בעניין.

חיליק מגנוס: כלי הנשק היחיד היום, המוכר, הידוע, בייחוד על ידי המחקרים האחרונים שנעשו בשבדיה ובארצות הברית, הוא העלאת המודעות.

חיליק מגנוס: העלאת המודעות ממזערת את הנזקים.

חיליק מגנוס: פתרונות כמו לחימה בתחום החוק, או כל פתרונות מסוג אחר, או ייסורים נוראים, לא הגיעו למיזעור הנזקים.

חיליק מגנוס: יכול להיות שזה צריך להיות נילווה לעניין, אבל בסך הכל מדובר במאבק תרבותי חינוכי גדול מאוד.

חיליק מגנוס: חסרה לי פה נוכחות של משרד החינוך.

יחיאל חזן: הם נמצאים פה.

יחיאל מגנוס: סליחה, אני מתנצל.

יחיאל מגנוס: הנושא של הרשות ללחימה בסמים כגוף מוביל, ומרכז את העניין הזה של הטיפול בהיקף הלאומי של חינוך, של מודעות, של אכיפה.

יחיאל מגנוס: כאשר אנחנו במדינת ישראל מוגבלים ביכולות התקציביות שלנו, שלכל פעולה צריך תקציב, ובלי תקציב אנחנו לא נגיע לכלום.

יחיאל מגנוס: כאשר התקציב הזה מחולק בין עשרים-שלושים רשויות שונות, ואני לא רוצה לספור את כולן.

יחיאל מגנוס: המועצה האזורית, העירייה, משרד הבריאות, משרד הרווחה, המשטרה.

יחיאל מגנוס: אני יכול לעשות לך ספירה של מספר גורמים.

יחיאל מגנוס: אם התקציבים האלה לא ימוקדו, כולל נושא הקמת גוף מרכזי שמנהל תוך שיקולים שנעשים בין אכיפה לבין חינוך, יש לזה קורלציה מלאה.

יחיאל מגנוס: הגוף הזה של הרשות ללחימה בסמים, לא יקבל לידיו את מיטב התקציבים, ואת מיטב הסמכויות לשליטה בעניין.

יחיאל מגנוס: כמו שיש בארצות הברית משטרה לענייני סמים, שנמצאת תחת השגחת הרשות הלאומית למלחמה בסמים, כמו שישנם בתי משפט לפעמים, השיווק והגברת המודעות תחת אותה שליטה, כל זה צריך לעבור לידי הרשות ללחימה בסמים.

יחיאל מגנוס: כאן אני רואה חשיבות עצומה לוועדה הזאת.

יחיאל מגנוס: אם הוועדה יכולה לפעול במסגרת פרלמנטרית כדי למקד ולהוביל סמכויות ותקציבים לרשות, אז אנחנו מוכנים לקבל.

יחיאל חזן: מה שאתה אומר, אלו דברים שאני מנסה לפעול בכיוונים האלה.

יחיאל חזן: של לצבוע את הכספים בכל משרדי הממשלה.

יחיאל חזן: מה שחשוב לי יותר, כיוון שאתה מסתובב בכל העולם, ובכל המקומות ששם ישנם בני נוער - - -

יחיאל מגנוס: בדרום אמריקה, תופעת ההשתהות יותר קצרה.

יחיאל מגנוס: ככל שההשתהות עולה, כמות הנפגעים עולה.

יחיאל מגנוס: עמרי העלה נקודה חשובה, שאני רוצה להדגיש אותה.

יחיאל מגנוס: כמות הנפגעים השקטים, לא אלה שמגיעים למצבים פסיכוטיים אקטיביים, היא עצומה.

יחיאל מגנוס: הילד חוזר מהודו, הוא לא בעל אותה אישיות, הוא לא בעל אותה התנהלות.

יחיאל מגנוס: בשנה האחרונה בדקתי עשרות עשרות, למעלה מ-30 איש שנפלטו במהלך השירות הצבאי בשנה הראשונה.

יחיאל מגנוס: יש לי רשימות, יש לי את הרישום המדוייק, והמכנה המשותף של כולם הוא שימוש בסמים מגיל צעיר, בגיל בית ספר, מה שמביא אותם ליכולת התמודדות מאוד קצרת טווח.

יחיאל מגנוס: עמרי מכיר את התופעה יחד איתי, עברנו על זה.

יחיאל מגנוס: זאת תופעה שפוגעת בחברה שלנו, פוגעת בחוסן הלאומי שלנו, תופעה שזקוקה לתשומת לב הרבה יותר גדולה ממה שהיא מקבלת.

יחיאל מגנוס: התרמילאים והחילוץ – כרגע היום, נכון להבוקר, אנחנו עסוקים בשלושה ארועים.

יחיאל מגנוס: נכון לרגע זה פגוע במצב פסיכוטי קשה במקסיקו, בנקודה קשה ביותר להגעה.

יחיאל מגנוס: פגוע בהמפי – הודו, במדינת גואה בדרום הודו.

יחיאל מגנוס: ופגוע בדלהי, שכרגע רובץ ברחוב, ואין כסף להוציא אותו.

יחיאל מגנוס: אין כסף לשלם למישהו שיעלה על מטוס, ויביא אותו.

יחיאל מגנוס: המשפחה לא יכולה להרים את זה, אנחנו נתקלים לא אחת בתופעה הזאת, מטכסים עצה יחד עם אורית, ומנסים לגייס תורמים ואנשים וכך הלאה.

יחיאל מגנוס: אנחנו עושים את העבודה הזאת ללא שום תמורה, ומנסים להביא את הבן אדם ארצה, ולהביא אותו לטיפול ראוי.

יחיאל מגנוס: לא פשוט העניין.

יחיאל מגנוס: בשבוע שעבר היה לנו ארוע בתוך הארץ, כאן אני אומר שהמודעות שלנו לא מספיקה.

יחיאל מגנוס: בן אדם בתוך בצלאל קיבל מהפך פסיכוטי, אנשי הביטחון קראו לעזרה.

יחיאל מגנוס: הגיעו אנשי משטרה לא מיומנים, שלא מכירים את התופעה.

יחיאל מגנוס: היכו אותו מכות רצח, כי הוא השתולל.

יחיאל מגנוס: הם לא הבינו שהוא פסיכוטי, קשה להבחין, וצריך כוח מיוחד ומיומן לעניין הזה.

יחיאל מגנוס: אם הרשות למלחמה בסמים היתה ממקדת את כל הפעילות בידיה, מקרים כאלה לא היו קורים.

יחיאל מגנוס: קחו בחשבון שכל פעם בשיא העונה, המצב של שלוש-ארבע קריאות בשבוע, זה המצב הקבוע שבו אנחנו עוסקים.

יחיאל מגנוס: קחו בחשבון שמתוך השלוש קריאות האלה לדוגמה, שתיים הגיעו מהבית החם בהודו.

יחיאל מגנוס: במשך 11 השנים האחרונות, לא היתה כתובת כדי לפנות ולהתריע.

יחיאל מגנוס: הקמנו הרבה צעקות והרבה פניות, אני נדנדתי לחיים מסינג לילות שלמים בעניין הזה, פה מצאתי פעם ראשונה אוזן קשבת ותגובה אמיתית לעניין הזה.

יחיאל מגנוס: האיש לקח אחריות מנהיגותית, ולקח פרוייקט דמיוני, כמו להקים מוקד לעזרה לתרמילאים בחו"ל, והצליח למצוא את המענה ואת הפתרון, זה לא דבר של מה בכך.

יחיאל מגנוס: במדינת ישראל, לקחת אחריות ברמה כזאת, ולהוציא לפועל דבר כזה, אני חושב שזה צעד יוצא דופן.

יחיאל מגנוס: צריך לנצל את היכולת הזאת ואת הרצון הזה לקבל ולקחת אחריות, צריך רק לתת את האמצעים.

יחיאל מגנוס: אני רוצה להוסיף ולומר לתרמילאים, כדי להרחיב מעט את התמונה.

יחיאל מגנוס: בכל העולם, כולל בתרבויות המערביות השונות, איטליה, יפאן מובילה היום בנגע הסמים.

יחיאל מגנוס: הייתי כמה פעמים באיטליה, לצורך נסיון למסד שם מערכת של חילוץ ופינוי כמו שעשינו כאן, עם הרשויות האיטלקיות.

יחיאל מגנוס: באיטליה יש בסוף שבוע קרוב לעשרה הרוגים כתוצאה משימוש בסמים.

יחיאל מגנוס: זאת אומרת, יש לנו לאן להתקדם, אבל זה בפתח, זה מחכה לנו.

יחיאל מגנוס: ביפאן המצב דומה, ובענף התרמילאות, אם אנחנו ממקדים את העניין הזה, התופעות האלה מתגברות.

יחיאל מגנוס: הן מתגברות, כיוון ששם יושב הבחור, מנוטרל מחובות, ופעם ראשונה במהלך חייו הוא נמצא באשליית האופציה של אפשרויות בלתי מוגבלות, כאן אני עושה מה שאני רוצה, כאן אני בוחר מה שאני רוצה, כאן אני מחליט, אין גננת, אין מורה, אין בית ספר, אין הורים, אין חובות, יש פאן.

יחיאל מגנוס: התופעה היא שבמסגרת התרמילאות, השימוש בסמים הוא יותר אינטנסיבי, יותר כבד, ולכן גם יותר נפגעים.

יחיאל מגנוס: במשך השנים היתה תופעה שעמרי הזכיר, התרמילאים עברו למין מחנה קיץ נודד כזה, במקום חיפושים אחרי הרפתקאות בטבע, וטרקים וכך הלאה.

יחיאל מגנוס: אבל יחד עם זאת, גם עלה מספר התרמילאים בצורה נוראית.

יחיאל חזן: מה שאני שואל, אם אתה יכול לסייע לנו.

יחיאל חזן: האם יש מה לשפר לפני המטייל הישראלי, באותן מדינות שיש בהן ריכוזים?

יחיאל מגנוס: השיפור הוא פה, במגרש הזה, כאן.

יחיאל מגנוס: השילוב במגרש הזה, וריכוז הסמכויות.

יחיאל מגנוס: התשובה האמיתית – הגברת המודעות, הקמפיינים להורים לשים את זה על סדר היום בבית, ולהביא לידי כך שהוועדה הזאת ביכולת הפרלמנטרית שלה, תביא לשיתוף פעולה וריכוז סמכויות תוך שליטה במקום ממוקד, ואז יהיו לזה תוצאות.

יחיאל חזן: תודה רבה.

תמיר ליאון: אני אנתרופולוג שמתעסק עם תרמילאים ועם התרבות הצעירה.

תמיר ליאון: עשיתי מחקר גם עבור הרשות על מסיבות אסיד, וכן תצפית של כמה חודשים.

תמיר ליאון: הייתי בטעות במסיבה אחת אולי.

יחיאל חזן: אל תתבייש, תגיד שאולי שתיים.

יחיאל חזן: אנחנו רק רוצים לדעת על התופעה.

תמיר ליאון: הייתי בכמה מסיבות.

תמיר ליאון: אין די.

תמיר ליאון: ג'יי בעולם שהיה ביותר מסיבות ממני.

יחיאל חזן: גם אני הייתי לפני שבועיים אצל טייטסו באילת.

יחיאל חזן: הלכתי לראות את התופעה.

תמיר ליאון: מה שאני רוצה להגיד, שעשיתי מחקר עבור הרשות ב-1999, ו-FOLLOW UP , על תופעת התרמילאים בהודו, מאמר שנמצא בספר שהרשות תוציא.

תמיר ליאון: דבר ראשון – למה יש יותר תרמילאים בהודו שלוקחים סמים, אני מסכים עם כל מה שאמרו.

תמיר ליאון: אני גם מסכים עם זה, שהדבר הכי החשוב זה שלוועדה פה תהיה כמה שפחות עבודה.

תמיר ליאון: מכיוון שתרבות הסמים מתחילה בארץ, כמו שאמרו, יש דבר שקוראים לו במועדונים "תיאוריית השער".

תמיר ליאון: אם לפני חמש, עשר שנים היו כמה סוגי תרמילאים בהודו, שרק היו באים לעשות טרקים ולטייל, חלק היו באים לקטע החברתי, וחלק היו באים לקטע של הסמים.

תמיר ליאון: המאמר שכתבתי עכשיו לרשות, נקרא הכחדתו של האיסתא"י, זה מלשון איסת"א שבא רק לטייל.

תמיר ליאון: זאת אומרת אנשים אמרו לך, לא מצאנו חברה בהודו, מדובר רק על הגילאים של אחרי צבא, פלוס מינוס.

תמיר ליאון: יש הרבה אוכלוסייות אחרות, לא מדבר עליהם, אבל הם הרוב.

תמיר ליאון: מה שקרה הוא שזה מין תהליך שמתחיל מגיל מאוד צעיר, שבו הילד מגיל שמונה מתחיל את התהליך, כשהוא יודע שהוא נוסע להודו, כי הודו היא מדינה, ולא רק בהודו, שבה לוקחים סמים.

תמיר ליאון: לדוגמה, שני פריטים קטנים.

תמיר ליאון: דיסק שעכשיו הוא רב-מכר בארץ בקרב ילדים של להקת הדג-נחש.

תמיר ליאון: יש שיר שעכשיו הוא רב-מכר ב-2004.

תמיר ליאון: הוא נקרא מה נעשה שאני תמיד מסטול כזה.

תמיר ליאון: אגב, אלה חבר'ה ממשרד החוץ.

תמיר ליאון: בסוף השיר הוא מספר על בחורה שהגיעה הביתה אליו, ואז הוא אומר, החלטתי להרשים אותה בג'ויינט מהסרטים.

תמיר ליאון: אבל החברים הבני זונות שלי גמרו לי את הסמים.

תמיר ליאון: תשמעי אמרתי, אין הרבה ברירה, אני יכול להציע לך רק שתייה קרה.

תמיר ליאון: היא אמרה לי, תירגע מותק שב בנחת.

תמיר ליאון: אתמול חזרתי מהודו, ויש לי טולה בתחת.

תמיר ליאון: מה שאומר השיר, אתה אולי לא יודע, אבל ילד בגיל שמונה, זה רב מכר, כולם מקבלים.

תמיר ליאון: טולה – זה חתיכת ג'ארה, חשיש הודי שהוא הבריח עכשיו והבחורה חזרה איתה עכשיו מהודו.

תמיר ליאון: והבחור בגיל שמונה יודע שחוזרים מהודו, ומבריחים עליו.

תמיר ליאון: זה קורה עכשיו.

תמיר ליאון: במקביל, יוצאים ספרים של תרמילאים.

תמיר ליאון: אחד שטייל בדרום אמריקה, והוא מספר בדיוק את הסיפור.

תמיר ליאון: השתחררתי מהצבא, מצאתי עבודה, זה כתוב בסוף.

תמיר ליאון: אז ירדו לי שלוש מלאכיות, אחת נתנה לי ג'וינט, וזה יומן מסע למי שרוצה לחפש את עצמו, כמו יומן מסע טוב, הוא מלא בסקס, סמים וטראנס.

תמיר ליאון: כל התהליך הזה קורה, לפני שהוא נסע.

תמיר ליאון: כשהוא נוסע להודו, הוא יודע שבהודו הוא הולך להשתמש בסמים.

תמיר ליאון: ששתי בחורות, בנות של מנהלת בית ספר, כשדיברתי איתן הן אמרו לי, נסענו השנה וטיילנו היינו איסתא"יות.

תמיר ליאון: אבל אז היו לנו כמה חיכוכים עם ההודים, וחיפשנו גבר לטייל איתו.

תמיר ליאון: ולא מצאנו גבר אחד שלא היה בחבורות של המעשנים.

תמיר ליאון: התהליך הזה מתחיל כבר בארץ, הוא חוזר בחזרה, והבחור שיש עכשיו והוא בדרך לנסוע להודו, יושב עם הבחור שחזר מהודו, ואיזה כיף היה, והוא כבר יודע.

תמיר ליאון: מה עושים?

תמיר ליאון: צריך לעשות רק הסברה, כשההסברה צריכה להיות כמה שיותר קרובה לתהליך שקורה אצל הילד.

תמיר ליאון: זה מתחיל בתכנית משמעות של משרד החינוך בי"א-י"ב, שבה הילד חושב.

תמיר ליאון: אבל אחר כך הוא הולך לצבא וקצת מתהפך, וקורים לו כל מיני דברים, ואולי אז הוא מחליט.

תמיר ליאון: ואז הוא מגיע לסוף הצבא, מאוד מעניין אותי לדעת מה התכנית שעושים.

תמיר ליאון: מאוד מעניין אותי, כי היא מאוד משמעותית.

תמיר ליאון: במקום השלישי, רק הסברה, אבל הסברה חכמה.

תמיר ליאון: נתתי המלצה לרשות לפני כמה שנים ללשכות הבריאות.

תמיר ליאון: כל התרמילאים באים לקבל זריקות לפני שהם נוסעים.

תמיר ליאון: לצערי זה קצת השתנה, היום מקבלים את זה גם בקופות החולים.

תמיר ליאון: שם ממילא זה קהל שבוי.

תמיר ליאון: הם יושבים, פוגשת אותם אחות שאומרת להם אל תשתו את המים, זה מסוכן.

תמיר ליאון: אל תשתו קרח, זה מסוכן.

תמיר ליאון: הם כבר יושבים.

תמיר ליאון: זה קהל שבוי שהולך לנסוע לחו"ל.

תמיר ליאון: מה שקורה שם, מחלקים לו ברושורים עכשיו של הרשות, שאני מכיר אותם טוב, הם כבר כמה שנים.

תמיר ליאון: אבל זה ברושור, זו לא הסברה, זו הסברה בצורה מאוד מסויימת.

תמיר ליאון: שם צריך לעמוד בן אדם שהיה ויקבל תידרוך מכל הגורמים שצריך, ויגיד עכשיו אתה נוסע, אתה עולה על המטוס, אתה נוחת עכשיו בדלהי, אתה עולה על ההארי רמה, על הגסט האוס למעלה, ושם אתה יושב בעיגול כמו פה, ואחד מהחבר'ה מוציא ג'ויינט, ואתה מתחיל לעשן.

תמיר ליאון: ועכשיו זה מגיע אליך.

תמיר ליאון: באותו רגע שהוא עושה את ההחלטה, בהנחה שהוא לא החליט אותה בארץ, וההחלטה באותו רגע, היא הדבר שיקבע לכל הטיול.

תמיר ליאון: אם הוא לקח, ותלוי מה הוא לקח, הוא הולך להמשיך את זה, ועכשיו הוא נוסע לטיול, ועושה מסיבות.

תמיר ליאון: צריך לתת הסברה לבחור באותו רגע, ולשים אותו במצב.

תמיר ליאון: זאת הסברה אפקטיבית אם יעשו את זה כמו שצריך.

תמיר ליאון: המקום השלישי – להרחיב את הסיפור הזה של הבית החם.

תמיר ליאון: יש לי פה מכתב של יועץ חינוכי שחזר מהודו עכשיו, כתב לי מכתב נפגשתי איתו.

תמיר ליאון: הוא אמר לי, החבר'ה האלה מתים שמישהו יישב איתם שם ויעשה איתם עבודת ייעוץ.

תמיר ליאון: מישהו שמבין, הוא אמר כרגע, עם כל הכבוד, החברה שמדברים איתם, הם חברה מכל מיני גופים דתיים.

תמיר ליאון: לכל הגופים הדתיים יש אינטרס, הם גם אומרים את זה, וזה בסדר.

תמיר ליאון: שיעמידו שם יועץ חינוכי, שיישב במקומות האלה, להרחיב אותם.

תמיר ליאון: הוא אומר שהם מתים לדבר, הוא אומר סתם הסתובבתי שם.

תמיר ליאון: הוא אומר אני מוכן לנסוע, רק שיתנו לי לאכול.

תמיר ליאון: ואז אתה ממזער את הנזק, כי אתה פוגע בו לפני שהוא עושה את ההחלטה.

תמיר ליאון: אגב, להחלטה יש כל מיני שלבים.

תמיר ליאון: הוא התחיל לעשן, זה חלק אחד.

תמיר ליאון: עכשיו הוא עושה עוד פעם החלטה, אם הוא לוקח אקסטזי.

תמיר ליאון: אגב, יש מסיבות כל שבוע כבר 15 שנה בהודו, בגואה.

תמיר ליאון: יש הגברה אדירה, זה גם כסף.

עמרי פריש: הכל היצע וביקוש.

חיליק מגנוס: יש הסברה בכמות המשתתפים שבאים להודו.

תמיר ליאון: כל מה שאמרתם, אתם צודקים.

תמיר ליאון: שלושה מקומות – זה מתחיל ממשרד החינוך.

תמיר ליאון: אחר כך מאוד חשוב לצבא להרחיב את זה.

תמיר ליאון: אחר כך בלשכות הבריאות הסברה, ואחר כך שם.

חיים מסינג: רציתי לומר משהו מאוד חשוב לגבי הבית.

חיים מסינג: מאיישת את הבית משפחה שנבחרה במכרז, הגברת היא אשת חינוך, היתה מנהלת בית ספר.

חיים מסינג: בעלה הוא רופא אלטרנטיבי, שעושה עבודה של שיחות וכו'.

חיים מסינג: צריך לקחת בחשבון נקודה אחת, והיא מאוד מעניינת.

חיים מסינג: הנושא הזה הוא פיילוט, יכול להיות שאנחנו נפסיק אותו, לא בטוח שנמשיך אותו.

חיים מסינג: צריך לראות בסוף עלות מול תועלת.

חיים מסינג: למרות שאני כבר אומר לך – אני לא רוצה סתם לנקוב במספרים, זה לא רציני.

חיים מסינג: הדבר השני, בפועל היום אסור לעשן סמים בבית הזה.

חיים מסינג: זה הנוהל שקבענו.

חיים מסינג: אם אתה רוצה לבוא בתור מטייל, אסור לך לעשן שם.

חיים מסינג: זה מונע מהרבה מאוד אנשים להגיע.

חיים מסינג: הכל זה ניסוי ותעייה, אין פה דברים מוחלטים, אנחנו מנסים.

חיים מסינג: אנשים שמגיעים לשם עוברים סדנאות.

חיים מסינג: הבית הזה מעביר סדנאות, מעביר כל מיני שיחות, הם רואים סרטים, הם קוראים ספרים.

חיים מסינג: אגב, למי שיש ספרים ורוצה לתרום לשם, אנחנו מחפשים ספרים כדי להרחיב שם את הספרייה.

חיים מסינג: סרטים ישראליים, זאת הפעילות.

עליזה מנדל: אני מודה שצדיקים מלאכתם נעשית פה בידי אחרים.

עליזה מנדל: כי מה שנאמר פה גם על ידי חיליק, וגם על ידי תמיר, מחזיר את הזרקור אלינו, ואנחנו מסכימים שמשרד החינוך יש לו תפקיד מכריע בעניין, כי המודעות וההסברה מתחילות מגיל מאוד צעיר, והתכניות שלנו מותאמות לשכבות הגיל, עם ההערות שאמרתם.

עליזה מנדל: אנחנו ממש ממש נזהרים מהטפה.

עליזה מנדל: המושג הטפה הוא מושג שלמדנו שהוא לא אפקטיבי.

עליזה מנדל: אף אחד לא אוהב שמטיפים לו.

עליזה מנדל: אני גם לא מסכימה שהמסגרות שלנו הן טוטליטריות כפי שאתה מתאר אותם.

עליזה מנדל: שהשחרור מהן הוא בעצם קיטור שמתפוצץ, אחרי שהמורים הנוראים האלה לחצו אותם – התיאור היה קצת לא לעניין.

עמרי פריש: הערה לפרוטוקול, זה תיאור סוציולוגי של חוקר בשם גופמן, כולם מכירים אותו.

עמרי פריש: המושג מוסדות טוטליטריים לא מתכוון למשהו רע, אלא הוא ביטוי סוציולוגי, שכל מי שבא מהתחום מכיר אותו.

יחיאל חזן: מסגרת.

עליזה מנדל: הכינוי עושה אסוציאציות, תודה.

עליזה מנדל: בכל אופן, לכיתות י', י"א, י"ב, פיתחנו תכנית חדשה.

עליזה מנדל: התכנית הזאת מתומצת פה בחוברת הזאת, שאני אתן לך בסוף הדיון.

עליזה מנדל: היא נשלחת לכל בית ספר, יועצים ומובילים למניעת סמים, שהיום יש בכל בית ספר תיכון.

עליזה מנדל: דרך אגב, זו פונקציה חדשה שהתחילה השנה, שמשרד החינוך מממן אותה.

עליזה מנדל: כמו רכז מקצוע, כמו רכז שכבה.

עליזה מנדל: יש היום מב"ס – מוביל תכניות מניעה לסמים, גם גמול כספי.

עליזה מנדל: התכנית משמעות בעצם בנוייה על העקרון של שינוי תודעה, מפני שהיא לא מדברת על סמים באופן ישיר, היא מדברת על הבחירה הנכונה בחיים.

עליזה מנדל: היא מדברת על בריאות, היא מדברת על העדפות לא רק בנושא מה לעשן, ומה לא לעשן.

עליזה מנדל: אלא במובן של באיזה תוכן אתה ממלא את חייך גם בשעות הפנאי, וגם בשעות המפגש החברתי.

עליזה מנדל: כשהיא בהחלט מובילה לבחירה הבוחרת בחיים.

עליזה מנדל: כשכמובן היא מלאה באינפורמציה.

עליזה מנדל: כאן כמובן הידע הוא בכיוון של שימוש בסמים, עם רמה מאוד מעודכנת של כל המושגים שתמיר שולף אותם בקלילות, כי בעצם הוא חי את זה.

עליזה מנדל: מלבד היישום של התכנית על ידי המב"ס והיועצים לבית ספר, אנחנו מקפידים מאוד לעשות מפגשים של בני נוער, סמינר עמיתים, שבו אנחנו בוחרים תלמידים שיהוו מנהיגים לחברים שלהם, על זה גם דיברנו.

עליזה מנדל: למעשה אנחנו מלווים את התכנית הזאת גם בהרבה מאוד הרצאות מידע, ובהרצאות מהסוג שתמיר דיבר, נדמה לי שכמו שאין מסיבת טראנס שהוא לא משתתף בה, אין כמעט בית ספר תיכון שלא מזמין אותו לספר על תרבות הפנאי הרווחת, שממנה באמת משתמעת אזהרה מאוד חד משמעית לגבי הסכנות.

עליזה מנדל: זה לא נשמע תופעה, זה נשמע החיים עצמם.

יחיאל חזן: עליזה, איך אתם יודעים כמשרד, אני מדבר על משרד החינוך, כיצד מעבירים את התכנית הזאת בכל בית ספר, ובית ספר.

יחיאל חזן: האם יש פיקוח על העניין הזה?

יחיאל חזן: אני אגיד לך למה אני שואל, כיוון שממה שאני יודע, כל עניין ההסברה בקרב בני הנוער בבתי הספר, ושימוש בסמים, על איזשהו יום בית ספרי, או פעמיים בשנה, משהו כזה.

יחיאל חזן: איזושהי פעילות כיתתית או בית ספרי.

יחיאל חזן: את מדברת עכשיו על תכנית.

עליזה מנדל: מתמשכת.

יחיאל חזן: אני יודע שיש למשרד החינוך בעיות תקציביות קשות.

יחיאל חזן: מצד אחד הוא בא ומציע דבר מסויים, ומצד שני כיצד מפקחים שזה באמת מתקיים.

יחיאל חזן: דבר שני, משרד החינוך הוא גם כן משרד התרבות והספורט.

יחיאל חזן: הציג לפנינו כעת תמיר איזשהו שיר שמופיע כרב מכר.

יחיאל חזן: האם לכם יש בתוך מערכת המשרד מישהו שמפקח על הדברים האלה, שיודע אותם, שאולי אפשר לשנות אותם.

יחיאל חזן: הרי פה אנחנו מדברים, וגם חיליק דיבר, על כך שזה מתחיל קודם כל מהבית.

חיליק מגנוס: זה לא חדש.

יחיאל חזן: זה שזה לא חדש אני יודע.

יחיאל חזן: הרי אני חי בתוך עמי.

יחיאל חזן: השאלה היא כיצד מערכת החינוך והתרבות, אני מדגיש את המלה התרבות, שהיא מתקצבת יוצרים ואומנים, כיצד הם מסתכלים על התופעה הזאת?

יחיאל חזן: מצד אחד מחנכים, ומצד שני יש תופעה שהיא עושה בדיוק את ההיפך.

יחיאל חזן: אני רוצה לשאול את עליזה, האם יש בכלל בתוך המערכת, את לא חייבת אם את לא יודעת.

יחיאל חזן: האם בכלל יש בתוך המערכת הזאת מישהו שבודק מה קורה באמת.

עליזה מנדל: לגבי השאלה הראשונה שלך, התשובה שלי יכולה להיות מפורטת, אבל יש לנו מערך מאוד מוקפד של פיקוח.

עליזה מנדל: יש ממונה על סמים במשרד החינוך, גברת גליה שחם, מטעם שפ"י, אחראית על כל הנושא בארץ.

עליזה מנדל: התפקיד שלה זה לא רק לפקח, אלא גם לכתוב תכניות, ולדאוג שהן תתבצענה.

עליזה מנדל: המנגנון הזה הוא מנגנון מאוד טוב.

עליזה מנדל: בכל מחוז של משרד החינוך יש מפקחת, או מפקחת שהתפקיד שלהם חוץ מתפקידים אחרים שהם עושים, הם רפרנטים למניעת סמים.

עליזה מנדל: רפרנטים כאלה למניעת סמים, שאחד מהם הוא גם מייצג את משרד החינוך בוועדה למניעת סמים ברשות למלחמה בסמים, אנחנו נפגשים לפחות אחת לחודש.

עליזה מנדל: בכל מחוז כזה יש ימי הדרכה.

עליזה מנדל: יש מדריכות מחוזיות.

עליזה מנדל: למשל במנח"י, עיריית ירושלים ובמחוז, עובדות שש מדריכות.

עליזה מנדל: עובדים שישה אנשים, כל אחד ביום הדרכה, ומגיעים לבתי ספר להדרכה בית ספרית, חוץ מהשתלמויות שאנחנו עושים, יש למב"סים וליועצים 12 מפגשים בשנה.

עליזה מנדל: במפגשים האלה אנחנו מלמדים ומעדכנים את מי שחוזר אחר כך לבתי ספר, להמשיך ולהפעיל תכניות.

יחיאל חזן: יש פה חבר'ה צעירים, בואו נשאל אותם.

יחיאל חזן: יש לכם מה להגיד לגבי המודעות?

יחיאל חזן: האם זה מתקיים פעם בשנה, פעמיים או שלוש, או כל השנה?

כתה י': כעקרון בשנה שעברה, בחטיבה שלנו בכיתה ח' ו-ט' היו סמינרים, בימים ממוקדים על סמים, ימים שלמים.

כתה י': מעבירים לנו את זה בצורה מאוד טובה, ממש מוחשית.

כתה י': הביאו לנו אנשים שעברו את זה.

כתה י': לדעתי, יש מודעות.

מיכאל רייטר: יש מודעות לעובדה שיש סמים, זה בוודאי יש.

מיכאל רייטר: אבל עם מה אתם יוצאים באותם ימים?

תלמידה: באה אלינו אמא, להסביר על הבן שלה שהתאבד בסוף.

תלמידה: היא הסבירה על הכל, למה זה גרם לו.

תלמידה: שהוא לא שלט בעצמו.

יחיאל חזן: זה מספיק, או שאתם חושבים שצריכה להיות תכנית פדגוגית, כמו שלומדים אלגברה, או כמו שלומדים היסטוריה, או כמו שפעם דיברו על פרחי הבר.

יחיאל חזן: אתם חושבים שהיום בשבוע מספיק?

יחיאל חזן: או יום בשנה, או פעמיים בשנה?

תלמידה: לא, זה לא מספיק.

תלמידה: לפי הרמה שיש, אין מספיק מודעות.

תלמידה: למרות שיש לתלמידים את המודעות של סמים, זה לא טוב.

תלמידה: ישבו בבית הספר, באו אנשים שנגמלו מסמים, הסבירו לנו על סוגי סמים.

תלמידה: למרות הכל, כשמגיע הרגע, ואותו בן נוער צריך להתמודד מול החברה, מול חברה שלפעמים יש בה סמים, או לכל דבר אחר, לפעמים הוא יכול לשכוח את כל מה שלימדו אותו.

תלמידה: אבל אדם לא ישכח את החומר שהוא למד בבית ספר.

תלמידה: אם יכניסו את זה כמקצוע, הוא יוכל ללמוד ולזכור כל הזמן את מה שהוא למד.

נועם עזרא: כל תכניות ההתערבות והמעורבות של משרד החינוך, קצת לא ברור מה קורה איתן בוועדת דוברת.

נועם עזרא: אחרי ועדת דוברת, כל היועצים לא בדיוק יהיו בתוך המערכת, זה וולנטרי למנהל בית הספר בשלב זה, אלא אם כן זה ייכנס לתכנית הליבה.

נועם עזרא: בינתיים זה לא שם.

נועם עזרא: במסגרת החיצונית נכון, זה רשום שיהיה, אבל בעצם זה יהיה וולנטרי של מנהל בית הספר.

נועם עזרא: כבר לא תהיה חובה להעביר את התכנית הזאת.

נועם עזרא: אז הערנו את זה לוועדה, ליושב ראש, שאנחנו חושבים שתכניות המניעה צריכות להיות בתכניות הליבה.

נועם עזרא: ואז הם גם יגיעו לבעיית הדתיים-חרדיים ששם יש לנו בעיה גדולה בתחום הזה, שאנחנו מודעים אליה.

נועם עזרא: ולכן אני חושב שזה צריך להיות בתכניות הליבה, והוועדה צריכה לבקש את זה.

מיכאל רייטר: אני יכול להיות סרסור תרבותי שלכם לרגע.

מיכאל רייטר: יש הצגה ב"הבימה" שנקראת מדריך לחיים הטובים.

מיכאל רייטר: ראיתי אותה עם הבנים שלי, שהם בגילאים שאנחנו מדברים עליהם.

מיכאל רייטר: היא נוגעת ישירות לנושאים שדיברנו עליהם.

מיכאל רייטר: מדובר בבני נוער, אחרי צבא.

מיכאל רייטר: מדובר על החווייה הצבאית, על נסיון המחסומים, על ההתייחסות לכל הדברים האלה.

מיכאל רייטר: על האב-ריאקציה בהודו לתחושות.

מיכאל רייטר: על הודו עצמה, הסמים, מה זה עושה ליחסים בין המינים, ליחסים בין עצמם.

מיכאל רייטר: תלכו, יש בזה משהו שימחיש את הדברים שדיברנו פה.

עמרי פריש: הערה אחת קטנה, בלי לפתוח מלחמה חדשה.

עמרי פריש: חבר הכנסת ברונפמן איננו כאן.

עמרי פריש: אני מהמקום הקטן והצנוע של כפר איזון אומר לכם.

עמרי פריש: אני מטפל בעשרות פניות של אנשים שנכנסו למצבים פסיכוטיים ונפגעו אך ורק כתוצאה משימוש מקנביס, לא בשום סם אחר.

עמרי פריש: אומר את זה פה בפני הוועדה, ומצטער שהוא לא יכול לשמוע אותי.

עמרי פריש: אומר לכם משיחות עם מאות תרמילאים שחלק מהשתלשלות התופעה שתמיר תיאר, קשור למסרים שהם נחשפים מהליגליזציה של קנביס בארץ.

עמרי פריש: מבלי לפתוח עכשיו את הדיון הזה, אני מאיר אותו מנקודת המבט הקטנה שלי של תרמילאים, והנזק האדיר שיש למסרים האלה על התופעה שאני מרגיש שאני מכיר אותה קצת יותר טוב.

חיליק מגנוס: אני רוצה לחזור לקמפיינים של הרשות, ולהדגיש את החשיבות של מה שנעשה פה.

חיליק מגנוס: אחת הבעיות הקשות שיש לנו עם הדור הצעיר שלנו, זה שהם אומרים להורים אתם לא מבינים כלום.

חיליק מגנוס: הם חשים כאילו שההבנה שלהם בנושא, ומאידך הבורות מאידך שלנו, דור ההורים בנושא, מקנה להם איזושהי חסינות.

חיליק מגנוס: אני מבין, אתה לא מבין.

חיליק מגנוס: מה אתה מבין, מה אתה מדבר.

חיליק מגנוס: האני לא מבין הזה – אני חושב שהקמפיין של הרשות מנסה לשבור את זה, אני צריך להגביר אותו, ולהוסיף עליו.

חיליק מגנוס: כי הידיעה והמודעות הם הכלי נשק הגדול שאנחנו נצליח להתמודד עם התופעה הזאת.

חגית בוני נח: אני מסכימה שעיקר ההתערבות צריכהה להיות בגיל מאוד צעיר.

חגית בוני נח: אבל אנחנו צריכים לא לשכוח ששליש מבין אלה התרמילאים, התנסו לראשונה בסמים במזרח ובדרום אמריקה.

חגית בוני נח: אלו נתונים שהמדענית הראשית שלנו עשתה במחקר בקרב סטודנטים.

חגית בוני נח: כלומר, יש לנו פלח נרחב שמתנסים לראשונה בטיול, וצריך להבין שעצם הטיול זה כבר סכנה לשימוש.

חגית בוני נח: מתנסים שם בדפוס שהוא אחר ושונה לחלוטין ממה שהם עושים בארץ.

חגית בוני נח: הם מגיעים לקולומביה, אז הם עושים סמים - את הקוקאין כל יום.

חגית בוני נח: ובקוקאין הם לא נתקלו אולי בארץ, הרבה מאוד מהחבר'ה שדיברתי איתם.

חגית בוני נח: כלומר, צריך כן התייחסות גם כשהם מאוד צעירים לאורך כל התקופות, וגם העניין של מסרים להעביר לאחרים.

חגית בוני נח: אבל לא לשכוח אותם לפני הטיול, בטיול.

חגית בוני נח: כמו שעושים בבית בהודו, והבית בהודו כן עוסק גם בהסברה.

חגית בוני נח: במשך השנים הרשות כן עשתה מניעה והסברה עם הברושורים שהיא חילקה בלשכות הבריאות עוד לפני שמטיילים.

חגית בוני נח: היא הלכה לפי שני הכיוונים, של לתת גם הרתעה ומה החוקים שצפויים, מה העונשים שצפויים לך במדינות היעד.

חגית בוני נח: וגם הנזקים הבריאותיים, מה קורה אם אתה מסתבך.

חגית בוני נח: צריך גם לא לשכוח, שהרבה חבר'ה לא רק משתמשים, אלא הם גם סוחרי סמים, מה שנקרא לתפקד.

חגית בוני נח: הם הופכים להיות סוחרי סמים, מייבאי סמים, מעבירים סמים בין הודו לבין יפאן, ששם העלות או הרווח מאוד עצום.

חגית בוני נח: הם לא רואים עצמם כמייבאים, כסוחרים, בכלל לא בליגה הזאת.

חגית בוני נח: הצעת קודם – בוא ניקח אותם אולי לראות מה זה נרקומן, ואז אולי זה ירתיע אותם.

חגית בוני נח: זה ממש לא מה שיעשה להם.

חגית בוני נח: אני נרקומן – חס וחלילה.

חגית בוני נח: הם לא יזכירו את המלה נרקומן, וגם במחקר שאני עושה אני רואה את זה.

חגית בוני נח: נרקומן זה מוקצה, הירואין זה מוקצה, זה לא אנחנו.

חגית בוני נח: אנחנו זה משהו אחר.

חגית בוני נח: אנחנו עושים סמים.

חגית בוני נח: אחד אמר לי אני קריסטל, הוא לא ידע שזה קוקאין בכלל.

חגית בוני נח: יש להם את הדימוי שזה משהו אחר, ואנחנו מסוג אחר, ליגה אחרת.

חגית בוני נח: בימים אלה הרשות עורכת ספר מאוד מקיף ומעמיק בנושא התרמילאים.

חגית בוני נח: יש לנו כבר מידע.

חגית בוני נח: רוב החוקרים הם מסטרנטים ודוקטורנטים שסיימו את הדוקטורט שלהם בנושא, או את המסטר שלהם, וחייב שיהיה כזה מידע זמין, גם למטפלים וגם בכלל להרבה מאוד חברים.

חגית בוני נח: ולכן בספר יש ארבעה שערים.

חגית בוני נח: יש שער אקדמי, אותם חוקרים שהם מסטרנטים, דוקטורנטים שרשמו את המחקרים שלהם.

חגית בוני נח: יש את השער החווייתי, חיליק יהיה שם.

חגית בוני נח: אורי יספר סיפורים גם מהבית החם בהודו.

חגית בוני נח: יהיה שער של טיפול, ויהיה גם שער אינפורמטיבי, גם משרד החוץ ייכנס לשם, ובכלל.

חגית בוני נח: שוקדים על זה בימים אלה, ומקווים שזה יצליח.

יחיאל חזן: תודה רבה לכולם.

יחיאל חזן: לסיכום אני קורא לרשות למלחמה בסמים, במידה וכמו שאני יודע, התקציב שלה יגדל, אז אולי שיהיה עוד בית חם, שיתן מענה.

יחיאל חזן: כבר יודעים שיש מענה, כדי למנוע מאותם צעירים ליפול למחלה הקשה מצד אחד.

יחיאל חזן: ומצד שני, כולי תקווה שבתום הדיון הזה, אנחנו נמצא את הדרך כיצד להגדיל את התקציב של כפר איזון, כדי שיהיו עוד אנשים שיוכלו לקבל טיפול.

יחיאל חזן: אני יודע שהיום התקציבים נמצאים במשורה, אבל אני מתכוון לעשות מעבר גדול ביותר, כדי שהגורמים שמופקדים על התקציבים יבינו שאנחנו נמצאים היום על פי התהום.

יחיאל חזן: כי התופעה הזאת של השימוש בסמים רק הולכת ומתרחבת, והיא גורמת לנזק עצום וגדול לחברה הישראלית.

יחיאל חזן: ולך הגברת מנדל, אני מבקש לקבל תשובה.

יחיאל חזן: האם יש, ואם אין, אני מבקש לעדכן אותי, כדי שאדבר עם משרד החינוך.

יחיאל חזן: אם כבר ישנם מסרים שמועברים היום דרך מוסיקה, או דרך ספר, אולי לעצור את התופעה הזאת.

יחיאל חזן: כי אני רואה בחופש הביטוי את הנזק הגדול ביותר שנגרם לאותם צעירים, כאשר מגיל צעיר הם שומעים מוסיקה, ובגיל מתבגר הם משתמשים באותה – איך קראת לזה קודם?

יחיאל חזן: - - -

תמיר ליאון: עד היום זה הפרוייקט של ננסי רייגן בארצות הברית.

תמיר ליאון: אמרו לא נעצור את חופש הביטוי.

תמיר ליאון: הם שמו טיקטים על דיסקים.

תמיר ליאון: הם הוציאו דיסקים שכתוב, תדעו שהמלים כך, שההורה יידע אם הדיסק הזה נמצא אצל הילד שלו, אז...

יחיאל חזן: אני כבר יודע שאנחנו נחשוב על הצעת החוק הזאת, כדי להעביר את זה לא רק על הסיגריות.

יחיאל חזן: תודה רבה.