הוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים, כנסת 16, פרוטוקול מספר 106, 2004-12-14 09:30

יחיאל חזן: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הדיון בוועדה.

יחיאל חזן: חברת הכנסת זהבה גלאון ביקשה אותי להעלות את הנושא לדיון - ריכוז סוחרי הסמים או המשתמשים, בלשון העם הנרקומנים, באזור התחנה המרכזית בתל-אביב.

יחיאל חזן: יש מפגע תברואתי קשה ביותר לסביבה, לבעלי עסקים, ולכל מי שגר שם.

יחיאל חזן: הנושא הוא מאוד עקרוני, כיצד אנחנו כחברה יכולים להתמודד עם בעיה של ריכוז נרקומנים, או משתמשים בסמים באזורים אחרים בארץ, הן בתל אביב, הן במקומות אחרים.

יחיאל חזן: נודע לנו שיש מקומות נוספים.

יחיאל חזן: מדינת ישראל לא עושה את הכל כדי למגר את נגע הסמים, לצערי הרב.

יחיאל חזן: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לזהבה, כיוון שהיא ביקשה להעלות את הנושא.

יחיאל חזן: בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב ראש, אני מודה לך מאוד.

זהבה גלאון: קיבלתי העתק מכתב שנשלח לראש עיריית תל-אביב, רון חולדאי.

זהבה גלאון: העתק מכתב של דיירים באזור לוינסקי, במכתב הזה הם מתריעים על כך – נדמה לי שהמכתב הזה מונח לפני כולם.

זהבה גלאון: התושבים במקום מתריעים על מאות משתמשי הסמים שמתגודדים בבניין נטוש שם באזור.

זהבה גלאון: חשבתי שהנושא חשוב וראוי להעלות לדיון אצלך בוועדה, ואני מודה לך שהעלית את זה.

זהבה גלאון: בינתיים אני מבינה, אלא אם כן אני טועה, ממה שקראתי בעיתון באותו עניין, אני מניחה שהיתה פשיטה של המשטרה על המקום הזה, אלא אם כן הם חזרו.

זהבה גלאון: אין לי יותר מה להוסיף, אני חושבת שאולי צריך לתת לאנשים שגרים במקום לספר.

יחיאל חזן: יש לנו אורחים בני נוער שהגיעו מראשון לציון.

יחיאל חזן: אני מקדם אותכם בברכה, נוער שאומר לא לסמים, זאת תופעה ברוכה.

יחיאל חזן: אני חושב שהמאבק העיקרי והאמיתי מתחיל פה, אצל בני הנוער מלמטה, שבעצם לפי דעתי כך צריך לעשות.

יחיאל חזן: יושב פה לצידי גם חבר הכנסת איוב קרא, שהיה יושב ראש הוועדה לפניי, שהוא גם טיפל בנושא.

איוב קרא: בוקר טוב לכולם, בוקר טוב לתלמידים שבאו להשתתף בדיון.

איוב קרא: אני רוצה לומר לכם שהיתה לי הזכות, במרכאות, להיות נוכח במספר פעמים בצורה גלוייה ובצורה סמויה באזורים הללו, עת כיהנתי כיושב ראש הוועדה.

איוב קרא: אנחנו מדברים על הג'ונגל האמיתי של הסמים, ואולי המפגע הקשה ביותר, והסביבה הגבוהה ביותר מבחינת הסמים.

איוב קרא: אינני יודע מה נעשה בתקופה האחרונה.

איוב קרא: אבל אין לי ספק, בתקופה שלפני שנה, שנה וחצי, לאור יום היו המראות ללוד וחזרה מלוד.

איוב קרא: המראות כמו מטוסים, היו ממלאים נרקומנים בטרנזיטים, משלמים כסף, ושוב המראה ללוד וחזרה, וזאת לעיניהם הבוחנות של משטרת ישראל, ושל הגורמים העירוניים.

איוב קרא: אני חושב שהדבר הזה לא יכול לקרות בלב ליבה של מדינת ישראל.

איוב קרא: אדוני היושב ראש, גברתי, חברת הכנסת גלאון.

איוב קרא: אני חושב שכל המאבק צריך להיות עכשיו בגיבוי הסוגייה שהצהיר עליה ראש הממשלה, שנושא הסמים הוא מפגע לאומי חברתי.

איוב קרא: צריך לכסות את ההצהרות הללו בגושפנקא כספית, כך הייתי קורא לזה.

איוב קרא: עכשיו אנחנו לפני תקציב, אנחנו צריכים למצוא דרך למשאבים יחד עם יושב ראש הוועדה.

איוב קרא: מקצצים ברשות למלחמה בסמים כל יום, מקצצים ברשות למלחמה בסמים הלאומית.

איוב קרא: אנחנו לא יכולים לעבור לסדר היום כך באוויר, לבוא למלחמה בלי אמצעים.

איוב קרא: ולכן הקטע של תל אביב מצריך הרבה מאוד אמצעים, ואין להם, כל הזמן יש קיצוצים.

איוב קרא: אם הסמים הם איום אסטרטגי על החברה בישראל, כהצהרת ראש הממשלה, צריכים גושפנקא לזה.

איוב קרא: לכן אני חושב שהקריאה צריכה להיות לכל הגורמים, כל אחד בתחומו הוא.

איוב קרא: גם משטרת ישראל שעושה עבודה גדולה, אבל לדעתי גם היא סובלת מאותו מצב שאין לה מספיק אמצעים להתמודד יום יום שעה שעה בעניין הזה.

איוב קרא: היא צריכה יותר כוח אדם, אבל צריך אמצעים כדי להפעיל את כוח האדם הזה.

איוב קרא: לכן אני חושב שצריך להתרכז בלגבות את הרשות למלחמה בסמים בתל-אביב, לתת לה את כל המשאבים ואת כל הכוח.

איוב קרא: כמו שבלוד נעשה טיפול נקודתי, לדעתי צריך לעשות במקום הזה טיפול נקודתי.

איוב קרא: לרבות, להעביר את כל המשאבים לטובת העניין הזה, אולי כך נמזער את התופעה הזאת שנמצאת בכל זווית באזור הזה של דרום תל אביב.

יחיאל חזן: תודה רבה לחבר הכנסת איוב קרא.

יחיאל חזן: התופעה הזאת של השימוש בסמים, זה משהו שהוא שונה מהסחר.

יחיאל חזן: מי שבעצם משתמש בסמים, הם אנשים שנפלו.

יחיאל חזן: זה מין מעגל שהוא נורא ואיום.

יחיאל חזן: בעיניי הם אנשים חולים, החברה בישראל צריכה לסייע בידם, הממשלה צריכה לעשות את הכל במישור של החינוך בקרב בני הנוער, ששם מתחיל כל העניין.

יחיאל חזן: כאשר בן נוער בכיתה, או בבית ספר, או במסגרת הבלתי פורמלית במערכת החינוך, חושב ששימוש בסמים זה עניין של מה בכך, זה עניין של כלום.

יחיאל חזן: מי שמשתמש זה אין, זה שמעשן גראס זה כלום, הדבר הזה הוא מסוכן למדינת ישראל.

יחיאל חזן: אין לי שום ספק שהרשויות היום צריכות לתת יותר מאשר בעבר.

יחיאל חזן: מייד נשמע את השכנים שיספרו לנו בדיוק מה קרה שם.

יחיאל חזן: אבל צריך להבין, לפני שהגיעו לשם אותם נרקומנים, היה מישהו שכיוון אותם.

יחיאל חזן: זאת אומרת באזור שם היו סוחרי סמים, כתוצאה מכך שהיו שם סוחרי סמים באזור - אני רוצה להיכנס לעניין של כיצד פעלה שם המשטרה, או כיצד אכפו את החוק.

יחיאל חזן: כתוצאה מכך שהיו שם סוחרים, היה להם קל יותר להגיע למקום.

יחיאל חזן: האזור שם הפך להיות מין חממה לכל המשתמשים, ולאט לאט הגיעו לשם לפי מה שכתוב בעיתון מאות אנשים.

יחיאל חזן: במדינת ישראל של היום, יש מאות אנשים שיושבים באזור מסויים - ראינו אתמול תכנית שפשוט אספו אותם משם וזרקו אותם, פשוט פיזרו אותם בכל מיני מקומות, כך לא פתרו את הבעייה, היא עדיין מונחת על השולחן.

יחיאל חזן: פשוט לקחו אותם מאזור התחנה המרכזית, והעבירו אותה לכל מיני צמתים, ולכל מיני אזורים אחרים במדינת ישראל.

יחיאל חזן: לכן אני קורא מפה, קודם כל לרשות למלחמה בסמים, שאמנם אין לה תקציב, לחשוב כיצד לפעול.

יחיאל חזן: ארצה לשמוע מכם אחרי שאשמע את השכנים.

יחיאל חזן: לא פעם אמר פה המנכ"ל, כל נרקומן שרוצה גמילה, ירים אלי טלפון בכל שעה, אני אגמול אותו.

יחיאל חזן: אני לא חושב שיש צורך שנרקומן ירים טלפון לגמילה.

יחיאל חזן: השאלה היא, האם אתם פעלתם שם, האם הנציגים שלכם היו שם.

יחיאל חזן: האם אתם יודעים מיהם הנרקומנים שהסתובבו שם.

יחיאל חזן: האם יש לכם רישום.

יחיאל חזן: אלה דברים שבעצם צריכים יוזמה, לא צריך איזשהו פתרון שנראה אותו כפי שראינו אותו שלשום.

יחיאל חזן: ברשות הנוכחים, אני רוצה קודם כל לשמוע את השכנים.

יחיאל חזן: אחר כך נמקד את הדיון כיצד אנחנו צריכים לפתור את הבעיה.

שולה קשת: אני מוועד התושבים, נפגעי התחנה המרכזית החדשה.

שולה קשת: אני באופן אישי, ועוד תושבים בשכונה, עדים לכך שבעצם כל המפגעים קמו בעקבות התחנה המרכזית החדשה, לפני למעלה מעשור.

שולה קשת: היום המצב התדרדר בצורה מאוד קריטית, בעקבות זאת שכבר כמה שנים נפתחו בתי זונות.

שולה קשת: זה כמו כדור שלג, הגיעו סוחרי סמים, והיום כבר במשך שנה יש מיצבור גדול מאוד של נרקומנים, שהביא למצב שמעולם לא היה, פשוט פחד אימים להסתובב בשכונה, פשוט מפחיד.

שולה קשת: שכנים, תושבים, וסתם אנשים שמסתובבים ברחוב, מותקפים באמצע היום.

שולה קשת: אמא שלי באה באמצע היום, נכנסה לחדר המדרגות, אשה מבוגרת בת 80, התנפל עליה גבר, תלש לה את שרשרת הזהב, היא נפלה על הקיר.

שולה קשת: אני נותנת דוגמה אחת מיני רבות, מסתובבים שם נרקומנים שצריכים סם.

שולה קשת: ולכן את התופעות האלה של תקיפות של סחיבת תכשיטים וכו', כמעט אין יום שאין פריצה בכל בניין.

שולה קשת: בבניין שלי היכן שאני גרה, פשוט יום יום יש פריצות.

שולה קשת: הפסקנו להודיע למשטרה.

שולה קשת: כשהיתה לנו פגישה בתחנת המשטרה, אמרתי שלתושבים אין כבר שום אמון במשטרה שתבוא להושיע, מכיוון שאנחנו לא רואים ניידת.

שולה קשת: אנחנו מרגישים מופקרים, מתקשרים למשטרה, והיא לא מגיעה.

שולה קשת: עוד נקודה שאני רוצה להעלות.

שולה קשת: יש תחנת משטרה בשכונה, בתוך המתחם, בתוך הקומפלקס של התחנה המרכזית החדשה, שלא משרתת את השכונה.

שולה קשת: אני יכולה לתת דוגמה של נשים קשישות שבאו לאותה תחנה.

שולה קשת: היא משרתת את המבנה עצמו, את הקומפלקס של התחנה.

שולה קשת: נשים קשישות שבאו ודיברו על נרקומנים שהתמקמו אצלן בחצרות, וגם משתמשים בחצר כשירותים ציבוריים, זה פשוט בלתי אפשרי, שלחו אותן למרחב יפתח.

שולה קשת: זאת אומרת, אשה קשישה בשכונה, במקום שהיא תוכל להשתמש בתחנת משטרה שנמצאת בשכונה, היא צריכה ללכת למרחב יפתח.

יחיאל חזן: הייתי רוצה שתמקדי את הדברים שלך לגבי איכות החיים שלכם מול הנרקומנים.

יחיאל חזן: הרי בסך הכל את מדברת כעת על המשטרה שלא נותנת שירותים, זאת סוגייה אחרת לגמרי.

יחיאל חזן: הייתי רוצה לדעת כיצד ילדים שגרים בסביבה, ויש שם משפחות, לא רק בעלי עסקים.

יחיאל חזן: כיצד החיים שלכם ביום יום התנהלו מול התופעה הגדולה הזאת של הנרקומנים שהסתובבו שם.

יחיאל חזן: תיארת למשל את אמא שלך שבאה לחדר המדרגות, איך בעצם מתחיל היום שם, אם בכלל יש יום, ואם בכלל יש לילה.

יחיאל חזן: זה מה שמעניין אותנו.

שולה קשת: אין שום איכות חיים.

שולה קשת: המצב הזה חמור מאוד, מכיוון שאנשים מפחדים על ביטחון החיים שלהם.

שולה קשת: אין לך ביטחון גם להיות בבית.

שולה קשת: זאת אומרת, אתה נמצא בבית, ואתה לא יודע מתי יפרצו לך.

שולה קשת: התופעה של הפריצות היא יום יומית.

שולה קשת: פריצות בתוך הבתים, בכל בניין כל הזמן.

שולה קשת: דמיינו לעצמכם לחיות בבית, בתוך שכונה, כשאתה יודע שהסביבה מאוד אלימה, ואני כן מסכימה איתך, כבוד היושב ראש, שאכן אותם נרקומנים הם אנשים אומללים, ומאוד עצוב לראות את מה שעובר עליהם.

שולה קשת: אבל כל המצב הזה גורם לאי ביטחון של התושבים, מכיוון שהם צריכים כסף בשביל לרכוש סמים, ולכן אין לנו את הביטחון בבית, ואין לנו את הביטחון ברחוב.

שולה קשת: המצב מפחיד.

שולה קשת: אני לא מדברת על אמצע הלילה, מסוכן ללכת גם באמצע היום.

מירי כרמל: אני גרה ברחוב לוינסקי, בדיוק צמוד לאותו בניין נטוש ששם התמקמו הנרקומנים.

מירי כרמל: יש לי ארבעה ילדים, שלושה ילדים בוגרים ותינוק חדש.

מירי כרמל: אני אתאר לך מה אתה רואה מול העיניים כאשר אתה נכנס אלינו לבניין.

מירי כרמל: אתה עולה במדרגות, יושבים לך שני נרקומנים משני הצדדים, יש לנו גרם מדרגות כפול.

מירי כרמל: יש לך מעבר מאוד צר לעבור, ליד נרקומנית שיושבת עם מזרק בידיים, עם הנעל שלה חלוצה, עם הגרב שלה מופשלת, והיא הולכת להזריק בין האצבעות ברגליים.

מירי כרמל: אני עוברת עם ילדים, ילדה בת עשר שאני צריכה להסביר לה מה הנרקומנית עושה, ושהיא צריכה לא להתקרב שמא היא תדקור אותה, והיא תוכל להידבק בכל מיני מחלות למיניהן ששורצות שם.

מירי כרמל: יש שם איידס, יש שם צהבת, שחפת.

מירי כרמל: אתה מסתכל על אנשים, זה תתי אדם שמסתובבים שם.

מירי כרמל: אנשים שהם גל עצמות, מסתובבים ברחובות, ליד הילדים שלי.

מירי כרמל: פשוט אי אפשר להסתובב ברחובות.

מירי כרמל: אני לא יורדת עם הילדים למטה, כי אי אפשר להסתובב למטה.

מירי כרמל: הם עושים את הצואה שלהם בחדרי מדרגות, משתינים בחדרי המדרגות.

מירי כרמל: אתה נכנס, חדר מדרגות מלוכלך, מסריח מגעיל, עם דם מושפרץ על הקירות.

מירי כרמל: זה תיאור מזעזע אבל זה מה שאנחנו רואים יום יום.

מירי כרמל: וכשאני עולה במדרגות, אני צריכה לבקש מהם לזוז כדי שאני אוכל לעבור, ואני לא מוכנה לעבור לידם.

מירי כרמל: אני מפחדת לעלות שמא הם יתקפו אותי, פשוט פחד אימים להסתובב שם.

מירי כרמל: המצב רק החמיר בחצי השנה האחרונה, פשוט מצב כזה שאתה חושב פעמיים אם לרדת לקנות חלב, כי אתה לא יודע אם תוכל לעלות חזרה במדרגות, מי מחכה לך שם, או מה מחכה לך שם.

מירי כרמל: זה מה שאנחנו עוברים יום יום.

נסים זאב: יש לכם דלת בכניסה?

מירי כרמל: יש דלת בכניסה, תיקנו אותה עשרות פעמים.

מירי כרמל: עכשיו אנחנו ממגנים את כל הבניין מסביב, מרימים גדרות בגובה של שלושה מטרים, כדי שלא יוכלו לעבור.

מירי כרמל: היו גדרות תיל שהם פשוט פרצו ועברו.

מירי כרמל: הם מטפסים מעל הגדרות.

מירי כרמל: אנחנו מקימים שער ברזל.

יחיאל חזן: בקיצור, החיים שלכם הפכו להיות גיהנום.

יחיאל חזן: ילדים שהם גדלים בסביבה - - -

מירי כרמל: ממש כך.

מירי כרמל: אין על מה לדבר.

נסים זאב: שראש הממשלה ישקיע בגדר הפרדה שם.

מירי כרמל: אני רוצה להעלות נקודה אחת שמאוד מפריעה לי.

מירי כרמל: אני יודעת שמבחינת החוק אי אפשר לעצור בן אדם שמשתמש בשימוש פרטי.

מירי כרמל: זה משהו שמפריע לי.

מירי כרמל: כי סוחר סמים הם יכולים לעצור, אבל הנרקומנים, הפושרים הקטנים שבאים לכספומטים, הם אלה שנמצאים אצלי בחדר המדרגות, את אלה אי אפשר לעצור.

מירי כרמל: הם אלה שמפריעים לי.

מירי כרמל: מבחינת החוק, אני יודעת שגם אי אפשר לעשות שום דבר לגביהם.

מירי כרמל: אי אפשר לעצור מישהו שיש לו סם בכמות כזאת שזה לשימוש עצמי.

מירי כרמל: והם אלה שמפריעים לנו לחיות.

מירי כרמל: נגד זה צריך לעשות משהו.

יחיאל חזן: תודה לך.

לנדס מאיר: שמעתי את הנשים הנכבדות, הן באמת גרות שם, הן גרות מולי.

לנדס מאיר: יש לי עסק בלוינסקי 86, מול המוקטעה.

שולה קשת: דרך אגב, אני גרה ברחוב מתלון, זה אזור שלם.

שולה קשת: לא לטעות.

לנדס מאיר: מה ראינו ב"עובדה"?

לנדס מאיר: ראינו ש-80%-90% באמת הם מסכנים.

לנדס מאיר: אבל זה לא מעניין אותי בכלל שהם מסכנים.

לנדס מאיר: כי אני גם מסכן, כשלי כואב, אני לא יכול לראות את הכאב של האחרים.

לנדס מאיר: השקעתי בנדל"ן, ובעסק, וכולי קורס, ואין לי אוויר בשביל להמשיך עוד חודש לשרוד שם.

לנדס מאיר: כל הממון שלי מושקע שם, אם בן אדם שיושב בתוך מסעדה, ויבוא אליו ההוא המצורע עם הפצעים ויגיד לו תן לי שקל, אז מי מסתכל על זה שהוא עכשיו מסכן, כי הוא מסכן באמת, אבל גם אני מסכן.

לנדס מאיר: אני מסכן שאפשר להבריא אותו.

לנדס מאיר: אני רק צריך את הנורמלי, אני לא מחפש תנאים מועדפים, לא מחפש פרוטקציות, אני אסתדר לבד.

לנדס מאיר: רק תנו לי את הדברים הנורמליים שלי.

לנדס מאיר: תנו לי פחי זבל מסודרים, תנו לי משטרה, כשאני קורא לה היא תבוא.

לנדס מאיר: את הנורמלי שלי אני צריך.

לנדס מאיר: אולי אני מייצג בעלי עסקים באזור שנפגעו גם כך, מזה שלקחו את העובדים הזרים, והיום אין מי שקונה.

לנדס מאיר: מעבר לכך, היום אם אני רוצה למכור משהו, אם יש לי חנות כלשהי, הרי הם שורצים בתוך החנויות שלנו.

לנדס מאיר: הם נכנסים, הם מציקים.

יחיאל חזן: בכמה אנשים מדובר?

לנדס מאיר: מדובר בערך ב-400 איש בפריפריה של מתחם לוינסקי, בלי הנוספים.

לנדס מאיר: מה שקורה, באים פרצופים מכל הארץ, מעכו, ממזרח ירושלים, מכל מדינה הם מגיעים לשם.

לנדס מאיר: כי יש קבוצה מאוד גדולה של סוחרים שהם יודעים שלשם מגיעים כולם, זה מין מוקד כזה.

לנדס מאיר: ברחוב פרץ, יש באמת מבנה חדש, שזה בדיוק בגב של המוקטעה שהיה.

לנדס מאיר: המבנה הזה שהוא בערך 120-150 מ"ר, כרגע ישנם שם 70-100 איש.

לנדס מאיר: סביבם יש מין רחוב, אז כולם שם עומדים, זה גם קניון.

לנדס מאיר: היינו עם ערוץ 3, התקשרנו למשטרת ישראל, אמרו נשלח ניידת.

לנדס מאיר: עברה חצי שעה, התקשרנו שוב.

לנדס מאיר: אומרת לי המוקדנית, אנחנו כבר קיבלנו המון התראות על האזור הזה, ונשלחו לשם ניידות.

לנדס מאיר: ואני אומר לה, מתריע שחצי שעה אף אחד לא מגיע.

לנדס מאיר: חוטפים לעיני כל את התיקים מאנשים שם.

לנדס מאיר: הם מציקים, הם ימכרו את הנעל שלך בשביל המנה.

יחיאל חזן: אנחנו שומעים פה תיאורי זוועה.

יחיאל חזן: פשוט איכות חיים של אזרחים במדינת ישראל, שבסך הכל דורשים לחיות, דורשים סביבה נורמלית.

יחיאל חזן: הכמות של הנרקומנים שמדובר עליה היא כ-400.

יחיאל חזן: אני רוצה לשאול את נציג משטרת ישראל, מה עשיתם, מה אתם מתכוונים לעשות, מדוע אתם לא פועלים שם.

יחיאל חזן: אני שומע פה אזרחים שטוענים שהם פונים למשטרה, לא מתייחסים אליהם בכלל.

יחיאל חזן: האם בסך הכל אתם הפכתם להיות כתובת לאזרח לקבל מידע, או לפעול באופן נחוש ביותר כדי שהדבר הזה ייעלם מהאזור.

מוטי כהן: שלום לכולם, לפני שאפרט מה אנחנו בדיוק עושים שם, קצת לדבר על המתחם שנקרא לוינסקי.

מוטי כהן: קודם כל אני רוצה לדבר על המתחם של לוינסקי.

מוטי כהן: המתחם הוא נכס פרטי של אדם, שפלשו ונכנסו אליו אנשים בסביבות ה-100-150 מדי יום, ומעבר להסגת הגבול גרמו גם לפגיעה באיכות החיים, ואכן כך.

מוטי כהן: מעבר לכך ביצעו עבירות רחוב, והחיים של התושבים לפי ההסברים, ולפי השטח, הם חיים בלתי נסבלים.

מוטי כהן: אני רוצה לציין שאנחנו כמשטרה פועלים שם מדי יום, 24 שעות ביממה, ומבצעים שם את המיטב במסגרת הכוחות העומדים לרשותנו.

מוטי כהן: אני רוצה לציין, שאנחנו כמשטרה, שתפקידנו לאכוף את המקום, ולאכוף את העבירות הפליליות, מבצעים עם היחידות האיכותיות ביותר בתחום המתחם, וברחובות הסמוכים באזור לוינסקי.

מוטי כהן: אני רוצה לציין שביום חמישי, בהתאם לוועדה שהתכנסה, המתחם שהוא נכס פרטי, אדם שהוא בעל הנכס, לאחר שהגיש במשטרת ישראל תלונה, הנרקומנים וההומלסים יצאו מהמקום בשיתוף עם משרד הבריאות, בשיתוף עם הרשות המקומית, והתושבים שאינם תושבי תל אביב הופנו גם למרכזי טיפול.

מוטי כהן: אני רוצה לציין, בניגוד למה שצויין פה בוועדה, אף אחד לא נזרק למקום אחר.

מוטי כהן: כל האנשים, כלל האנשים הובאו לחקירה, נחקרו, כל אחד בהתאם לכתובתו, תעודת הזהות נמצאת ברשותו.

מוטי כהן: ולמי שלא היתה תעודת זהות לפי הפרטים, נבדקו פרטי מגוריו, והוסעו באוטובוסים למקום מגוריהם תוך מכתב הפנייה למרכזי טיפול בעיר מגוריהם.

מוטי כהן: צויין פה על המקום החדש.

מוטי כהן: ברחוב י.ל.

מוטי כהן: פרץ המבנה הנוכחי הוא מבנה פרטי של אדם פרטי.

מוטי כהן: אתמול אותר האדם, והיום בבוקר המקום הזה נסגר.

מוטי כהן: כמשטרה, אנחנו נתמוך ונסייע בכל נושא של טיפול.

מוטי כהן: אנחנו כמשטרה לא אמורים לבצע את אלמנט השיקום ואלמנט הטיפול.

מוטי כהן: נושא אכיפת איכות חיים, זה מתפקידנו.

מוטי כהן: אני רוצה לציין דבר נוסף, שמיום חמישי יש ירידה דרסטית בנושא של עבירות הרחוב, אני מדבר על מקרי שוד, מדבר על תקיפות, חטיפות תיקים, אני יודע שזה קרוב ל-80%.

יחיאל חזן: מוטי, ברשותך אני רוצה לשאול מספר שאלות.

יחיאל חזן: אתה הצגת פה נתונים שהמשטרה לא יכולה לפעול כי זה רכוש פרטי, או בית פרטי, או מבנה פרטי.

יחיאל חזן: כתוצאה מזה שזה מתחם פרטי, יש הסגת גבול, אבל בפועל אנחנו יודעים שהנרקומנים נמצאים שם.

יחיאל חזן: שמענו את התיאורים של האנשים שגרים בסביבה.

יחיאל חזן: האם המשטרה פעלה בדרך אחרת?

יחיאל חזן: כאשר אומרים שהמבנה פרטי, אנחנו לא יכולים לפעול.

יחיאל חזן: פנו לעירייה למשל לסגור את הבניין, לאטום אותו, כפי שאנחנו רואים כאשר בניין עומד לקרוס.

יחיאל חזן: האם אתה יכול למסור לנו נתונים, כמה סוחרי סמים שהיו שם באזור, כבר לא נמצאים.

יחיאל חזן: האם המסחר בסמים שם נמשך.

יחיאל חזן: הרי למה הנרקומנים נמצאים שם?

יחיאל חזן: הנרקומנים נמצאים שם רק בגלל שיש להם אפשרות לקנות מנה, לקבל את הסם, הסביבה שם משרתת את האינטרסים שלהם.

יחיאל חזן: האנשים האלה הם אנשים חולים.

יחיאל חזן: אנחנו יודעים שהם נמצאים במצב מאוד קשה, אבל אמר פה איש עסקים, ואמרה גם כן דיירת, שהחיילים שלהם הפכו לבלתי נסבלים.

יחיאל חזן: כאשר אתה בא ואומר, אנחנו חקרנו את האנשים, אנחנו הפנינו כל אחד לפי הכתובת.

יחיאל חזן: הרי אתה יודע טוב מאוד, שאמנם הפניתם את האנשים לכתובת המגורים, הפניתם למי שמטפל בעירייה או במשרד הרווחה בעיר מגורים של אותו נרקומן.

יחיאל חזן: אבל אותו נרקומן יחזור בחזרה לאותו מקום.

יחיאל חזן: וכבר יש פה תיאור שכבר יש מאה אנשים שחזרו בחזרה.

מוטי כהן: זה מאה אנשים שחזרו בחזרה.

מוטי כהן: הם אלו שנשארו שם בשטח.

מוטי כהן: בסדר, אני אתייחס לזה.

יחיאל חזן: השאלה היא עקרונית.

יחיאל חזן: האם יש למשטרה אפשרות לפתור את הבעיה?

יחיאל חזן: זה מה שאני רוצה לדעת.

יחיאל חזן: אני לא רוצה לדעת מה נעשה.

יחיאל חזן: הרי מה נעשה אנחנו יודעים.

יחיאל חזן: האם יש פה פתרון שורשי כדי לפתור את הנגע הזה.

יחיאל חזן: אם אין לכם, אני רוצה לדעת.

יחיאל חזן: זה בעצם מה שאני רוצה לדעת.

מוטי כהן: כפי שיודע אדוני היושב ראש, הטיפול הוא טיפול מערכתי.

מוטי כהן: הטיפול הוא לא של משטרת ישראל בלבד.

איוב קרא: תוציא אותם מהמקום, זה טיפול משטרתי.

מוטי כהן: אני מוציא אותם לרחוב, ואז הם נמצאים אצלה בדירה.

מירי כרמל: איך הם יצאו מלוד?

מוטי כהן: הטיפול הוא טיפול מערכתי.

מוטי כהן: הוא טיפול משולב גם של משטרת ישראל, גם של גופים נוספים.

מוטי כהן: אנחנו כמשטרה נרתמנו וריכזנו את כלל הגופים.

מוטי כהן: אני רוצה לציין את הסיוע גם של עיריית תל אביב, וגם של משרד הבריאות.

מוטי כהן: אנחנו כמשטרה מתמודדים מול עבירות הרחוב.

מוטי כהן: אנחנו כמשטרה איננו מסוגלים לטפל במסגרת השיקומית.

יחיאל חזן: אני רוצה לשמוע את נציג העירייה.

יחיאל חזן: אני רוצה לדעת מה עשתה עיריית תל-אביב כדי להתניע תהליך שלא יהיו שם רבים, אולי אזרחים, ושלא יהיו שם נרקומנים.

בני אברהמי: מנהל רשות ההתמכרויות בעיריית תל-אביב.

בני אברהמי: אני אחראי על הנושא של המכורים לסמים, דרי רחוב, ואסירים משוחררים מטעם העירייה.

בני אברהמי: אני רוצה להצטרף לדבריו של ניצב משנה כהן.

בני אברהמי: כמי שעובד מקרוב במשטרת ישראל, חזקה עלי שמשטרת ישראל עושה כל מה שהיא יכולה, וכל מה שהיא צריכה לעשות, ואגב, בצורה הומנית ביותר, כדי לטפל באנשים האלה.

בני אברהמי: אמר פה בצדק, משטרת ישראל לא אמורה לתת את הטיפול לאנשים האלה.

בני אברהמי: היא רק צריכה לאכוף את החוק.

בני אברהמי: מדינת ישראל היא זו שצריכה לטפל במכורים לסמים.

בני אברהמי: כעת, זו הנקודה המרכזית, רוב האנשים שמגיעים לתל אביב יפו אינם תושבי תל אביב.

בני אברהמי: אבל מטבע הדברים, האחריות לטפל בהם, הטענות כלפי העירייה מצד התושבים, והתושבים צודקים לחלוטין, הם עוברים סבל לא יתואר יום יום, ואני מסכים לגמרי עם דברי התושבים.

בני אברהמי: הם באים לעיריית תל אביב ואומרים, טפלו באנשים האלה, שרובם אינם תושבי תל אביב, לא גרו מעולם בתל אביב, כמובן אינם משלמים ארנונה בתל אביב, כיוון שאותם מכורים לסמים, שהם תושבי תל אביב ורוצים ומסוגלים לעבור גמילה, חשוב לציין את זה, ואני תיכף אדגיש, לא כולם יכולים לעבור גמילה - מועברים על ידינו למרכזי גמילה.

בני אברהמי: נמצא כאן מאיר שרעבי, איש השטח שלנו שעושה עבודת קודש.

בני אברהמי: הוא אישית לוקח את הנרקומנים תושבי תל אביב לגמילה.

לנדס מאיר: אותו אנחנו רואים יום יום, אתכם אנחנו לא רואים.

בני אברהמי: אם שמתם לב למה שאמרתי, איש השטח שלנו.

בני אברהמי: הנקודה המרכזית שאותה צריך להדגיש, בתל אביב ישנם מאות מכורים לסמים, שחלק גדול מאוד מהם צריך לקבל תחליף סם, מתדון.

בני אברהמי: בתל אביב ישנם שלושה מרכזי מתדון, תור ההמתנה למרפאות המתדון שמופעלות על ידי משרד הבריאות, נע כיום בין שנה לשנה וחצי.

בני אברהמי: כדי להתקבל למרפאת מתדון, צריך נרקומן לחכות שנה וחצי, עד שיואילו לקבל אותו לטיפול.

בני אברהמי: זה הדבר הראשון שחשוב להזכיר.

בני אברהמי: ולכן כאשר מדברים על שיקום או על גמילה, קודם כל צריכים לאפשר לאותו מכור להתקבל למוסד שיכול לקבל אותו.

בני אברהמי: זה הדבר הראשון.

בני אברהמי: הדבר השני, ישנם גם מכורים לסמים, וצריכים לומר את זה כאן, שבנקודת זמן לא ניתן לטפל בהם.

בני אברהמי: הם אינם רוצים טיפול, אינם מסוגלים לקבל טיפול.

יחיאל חזן: תסלח לי, אתה מציג פה את העמדה של הטיפול בנרקומן, ומה צריך לעשות איתו.

יחיאל חזן: אני רוצה לשמוע נציג של עיריית תל אביב, אם זה לא אתה, אז אולי שרעבי.

יחיאל חזן: כיצד אתם משרתים אזרחים תמימים שבסך הכל הם גרים בסביבה מסויימת, אני מכיר את האזור שם.

יחיאל חזן: יש שם בית ספר.

לנדס מאיר: היה.

לנדס מאיר: הרסו אותו.

יחיאל חזן: הרסו אותו.

יחיאל חזן: אני רוצה להבין, מעבר לזה שצריכים לבוא ולקחת נרקומן לטיפול, או לשלוח את אדון שרעבי להעביר ביקורת, או לבדוק כיצד לסייע לאנשים, מה עושה עיריית תל אביב, האם היא אטמה את הבניין?

יחיאל חזן: מה עושה העירייה?

לנדס מאיר: מה היא עושה בדרום תל אביב?

לנדס מאיר: בצפון תל אביב זה לא היה קורה.

יחיאל חזן: אני מעוניין לדעת איזה כלים יש לכם כדי להקל על האזרחים בסביבה.

בני אברהמי: ראשית, יש לנו בתל אביב חמישה מרכזי גמילה עירוניים של עיריית תל אביב.

בני אברהמי: ארבעה מתוכם נמצאים בדרום תל אביב וביפו, אחד נמצא בצפון תל אביב.

בני אברהמי: זאת משום שרוב המכורים נמצאים כמובן באזור הדרום.

בני אברהמי: במרכזים האלה מטופלים מדי שנה כ-450 איש מתאימים לגמילה, והם אכן מטופלים.

בני אברהמי: מעבר לזה, הפיקוח העירוני יחד עם משטרת ישראל, עושה סיורים קבועים באזורים שנמצאים בהם המכורים לסמים.

בני אברהמי: אבל שיהיה ברור לחלוטין, לא ניתן, אני אומר את זה בצורה הכי ברורה, לא ניתן למגר את התופעה הזאת.

בני אברהמי: צריכים להגיד את האמת.

בני אברהמי: מפני שאם באמת רוצים לקחת את אותם 400 איש כפי שציין כאן נציג התושבים, לעקור אותם ממקומם, ולנקות את השטח, צריך היה להקים או כפר או אזור, שאפשר יהיה לקחת את המכורים לסמים, פשוט לומר להם, חברים אתם נמצאים כאן החל מהרגע הזה ואילך.

בני אברהמי: כי אם אנחנו לא מציעים להם טיפול, ולא יכולים לתת להם מתדון, הרי מישהו צריך לטפל בהם.

בני אברהמי: שמדינת ישראל תבנה את אותו כפר, את אותו מתחם מבודד שבו אפשר לשים את אותם מכורים, שם הם יקבלו את הטיפול.

בני אברהמי: ואותם אזורים שבהם נמצאים תושבים שסובלים, בתוך פרק זמן לדעתי של שבועיים-שלושה, אפשר יהיה לנקות אותם.

בני אברהמי: אי אפשר בכוח לגרש מכורים לסמים.

בני אברהמי: הם לא יעזבו את השטח.

מירי כרמל: מה זאת אומרת אי אפשר בכוח?

נסים זאב: אדוני היושב ראש, הנושא של נרקומנים זה כמו כוורת של דבורים.

נסים זאב: הם עוברים מאזור לאזור, את הבעיה אפילו לא מצמצמים.

נסים זאב: בעיית הנרקומנים, סוחרי הסמים, בשנים האחרונות, אין בכלל וזה לא בשליטה לא של משטרת ישראל, לא של השיקום.

נסים זאב: ראש הממשלה יכול להצהיר שזה נושא לאומי וחשוב, אבל בין הצהרות לבין מעשים יש מרחק כל כך רב, מכיוון שבצדק, יש בעיית תקציב, אני לא מאשים פה אף אחד.

איוב קרא: לא בצדק, יש בעיית תקציב.

נסים זאב: אמרתי שיש בעיית תקציב.

נסים זאב: העבריינים מכירים את סוחרי הסמים, ושאף אחד לא יגיד לי שהמשתמשים הם כל כך מסכנים, כי כולם נהפכים להיות סוחרים קטנים, ואחר כך אם זה משתלם זה סוחרים גדולים.

נסים זאב: אי אפשר להשתמש כל יום בלי להיות סוחר.

נסים זאב: מאיפה הוא יממן את זה.

נסים זאב: לא כל יום אפשר לשדוד.

נסים זאב: אז פעם יש קשישה אחת במדרגות שלקחו לה את השרשרת, אבל מה קורה למחרת.

נסים זאב: בפרק זמן מסויים הם נהפכים להיות סוחרים קטנים, שנהפכים להיות עבריינים גדולים.

נסים זאב: אני חושב שנושא ההרתעה בסחר בסמים אינו מספק, נושא של השימוש המוגזם בסמים, אנחנו באמת מתייחסים אליהם כמו אל מסכנים.

נסים זאב: בסופו של דבר הם הופכים את חיי השכונה לגיהנום.

נסים זאב: אי אפשר לחיות שם.

נסים זאב: אנשים מפסידים פה את רכושם, חד משמעית.

נסים זאב: אי אפשר אפילו להשכיר את הדירה הזאת, לא למכור אותה.

נסים זאב: אף אחד לא מוכן להיכנס שם גם בחינם, זה המצב.

נסים זאב: אני רוצה להבין מה המשמעות שמדובר פה בנכס פרטי.

נסים זאב: אם היה מחבל חמוש נכנס לדירה פרטית, היינו אומרים זה נושא פרטי?

נסים זאב: נכנסים לרשות הפרט.

נסים זאב: אלה כמו מחבלים בעיניי.

נסים זאב: נרקומנים, סוחרים הם כמו מחבלים שהולכים ממקום למקום, והורסים כל חלקה טובה.

נסים זאב: והאנשים האלה מבינים רק כוחניות.

נסים זאב: כוח מול כוח.

רחל פריאל: זאת היתה המגמה של העירייה להעביר אותם לנכס פרטי.

נסים זאב: וכשהם רואים ריפיון מצד המשטרה, הם מנצלים את החולשה הזאת, והם בוחנים את המשטרה.

נסים זאב: עובדה, איך פתאום יכול להיות שבבניין אחד מתאספים 400 נרקומנים?

נסים זאב: מה, זה בא ביום אחד?

נסים זאב: הם בחנו וראו שאפשר מעשרה להיות עשרים, ומעשרים שלושים, ואחר כך נהפכו למאה.

נסים זאב: שרי מאות, ואחר כך שרי אלפים.

נסים זאב: לא יאוחר הזמן, בקצב הזה תהיה שכונה שלמה של נרקומנים, שתיהפך להיות עיר הנרקומנים.

נסים זאב: ואם רוצים באמת לטפל, ישנם שני מישורים.

נסים זאב: המישור של המשטרה הוא מוגבל ביותר.

נסים זאב: אני לא מצפה מהמשטרה שהיא תשקם את הנרקומנים האלה.

נסים זאב: כל נושא השיקום, זה נושא של הרשויות המתאימות, והרשות לסמים, ששם גם הממשלה לא מתקצבת מספיק.

נסים זאב: תבן אין איתה לעבדיך, ולבנים אומרים לנו אסור.

נסים זאב: והנה עבדיך מוכים, וחטאת עמך.

נסים זאב: אי אפשר לבוא ולקבוע ולדרוש מהרשויות כשהם לא מתוקצבים.

נסים זאב: לכן אדוני היושב ראש, התשובה הזאת חשובה לי כשלעצמה.

נסים זאב: כדי להקים את הזעקה הזאת, שהעבריינים יידעו שמפה יוצאים בהחלטה שהיום בערב הם לא יהיו שם.

נסים זאב: שהיום בערב הולכים לנקות אותם מהשטח.

נסים זאב: ואין דבר כזה – צריכים להתקשר למשטרה.

נסים זאב: המשטרה לא יוצאת משם.

נסים זאב: אם צריך להעביר לשם גדוד של צבא, נעביר שם.

נסים זאב: צריך לחסל את התופעה מהמקום הזה.

נסים זאב: אני מבין את הזעקה שלהם.

נסים זאב: אישה שצריכה להיניק תינוק, צריכה לבוא ולהסביר מה הבעיה של המשפחה הזאת?

נסים זאב: אני מאמין שהיושב ראש הוא חם לנושא הזה, הרבה יותר מכל אחד אחר.

נסים זאב: הוא לא זקוק אפילו למלים שלי.

נסים זאב: הוא יעשה את הכל כמיטב יכולתו בוועדה הזאת.

איוב קרא: אתה מתכוון להביא גדודים של צבא לשם?

מירי מלכה: צריך נוכחות של משטרה שלא נמצאת בשטח.

נסים זאב: צריך נוכחות של משטרה.

נסים זאב: כשהמשטרה לא יכולה לטפל, היא משתמשת במשמר הגבול.

נסים זאב: זה לא חידוש בעיניך, אפילו אם רוצים לפזר הפגנה מביאים את המג"בים.

נסים זאב: המשטרה או הצבא משתמשים גם בחיילים.

נסים זאב: אני אומר שאם אין לה את היכולת, כוח אדם, אז באופן זמני אפשר להשתמש גם בכוחות אחרים.

יחיאל חזן: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

יחיאל חזן: אני מבקש לשמוע את חבר המועצה.

שלמה מוסלאווי: אני חבר מועצת עיריית תל אביב יפו, כמו כן, אני יושב ראש ועד שכונת התקווה.

שלמה מוסלאווי: אני לא מאמין בלקחת את האנשים ממקום מסויים, ולהעביר אותם למקום אחר.

שלמה מוסלאווי: אז יקחו אותם משם, אז הם יעברו לשכונת התקווה, לשכונת עזרא.

שלמה מוסלאווי: זה כמו שלקחו אותם מלוד, הזכירו את ההמראות בלוד, היום הם נוחתים בשכונות הדרומיות.

שלמה מוסלאווי: כאן לא פותרים את הבעיה.

שלמה מוסלאווי: מדובר בפתרון נקודתי, וזו לא הדרך.

שלמה מוסלאווי: דיברו גם נציגי המשטרה והעירייה, לדעתי כל הגופים לא עושים מספיק.

שלמה מוסלאווי: הזכיר ניצב מוטי כהן שלקחו אותם, נתנו להם הפנייה.

שלמה מוסלאווי: אני המום מהדברים האלה.

שלמה מוסלאווי: לתת להם הפנייה, זה כאילו בן אדם רגיל, שנתנו לו הפנייה לרופא.

שלמה מוסלאווי: זה לא חולה רגיל, זה מדהים.

שלמה מוסלאווי: ראיתי גם בטלוויזיה, לקחו אותם באוטובוסים, הורידו אותם בצמתים, וחזרו שוב.

שלמה מוסלאווי: אז לתת להם הפנייה לרווחה או למרכזי גמילה, כנראה שצריך ללמוד עוד קצת את הנושא הזה.

שלמה מוסלאווי: לגבי הרשות שלנו, שלדעתי לא עושה מספיק.

לנדס מאיר: לא עושה כלום.

שלמה מסלוואי: אם נרקומנים אמורים לחכות חצי שנה ויותר בשביל להתקבל לטיפול בכלל, אז זה לא נקרא לעשות משהו.

שלמה מסלוואי: אני לא מאשים את בני אברהמי, הוא ומאיר מנסים לעשות.

שלמה מסלוואי: אבל אם אין תקציבים אי אפשר לעשות.

שלמה מסלוואי: כל הזמן מקצצים ומקצצים, אין עובדים סוציאליים.

שלמה מסלוואי: מי בדיוק יטפל באנשים האלה?

שלמה מסלוואי: אם מדברים על תקופה שאני זוכר, היא היתה יותר טובה.

שלמה מסלוואי: אני חושב שצריך לשנות את השם, הרשות למלחמה בסמים.

שלמה מסלוואי: אפילו זה לא מאבק, אני לא רואה את המלחמה.

שלמה מסלוואי: עם תקציב כזה עלוב של 13 מיליון שקלים אפשר לעשות מלחמה?

יחיאל חזן: 11 מיליון.

שלמה מסלוואי: עם רבע מטוס שקונים, אפשר לפתור חלק גדול מהבעייה הזאת.

שלמה מסלוואי: היתה תקופה שאני זוכר שהיו שם 45 מיליון שקלים.

שלמה מסלוואי: אני גם מבין את המשטרה.

שלמה מסלוואי: שוטר לא שש להתעסק עם נרקומנים, אפשר להבין את העניין הזה.

שלמה מסלוואי: להידבק ולהתחכך איתם, זה לא מהדברים הפשוטים.

שלמה מסלוואי: כל בן אדם לא היה רוצה את זה.

שלמה מסלוואי: גם בשכונת התקווה, ברחוב האצ"ל תמצאו גם שנמצאים שם עשרות נרקומנים.

שלמה מסלוואי: אז אם מדברים על מאיפה לקנות, גם אפשר לקנות שם.

שלמה מסלוואי: אני חוזר ואומר, אני חושב שלא כך צריך לטפל בבעיה.

שלמה מסלוואי: צריך לאגד את כל הגופים שאמורים לטפל בנושא הזה.

שלמה מסלוואי: בכלל, אולי עכשיו כאשר מחלקים תיקים, צריך לקחת שר שיהיה ממונה על כל הנושא הזה.

שלמה מסלוואי: אולי מכאן תבוא הישועה.

שלמה מסלוואי: אני רוצה להזכיר שבזמנו בני אברהמי, וגם עיריית תל אביב יצאה במסע של לנקות את כל ההומלסים שעומדים בצמתים.

שלמה מסלוואי: בגאווה ובהתלהבות ניקו את כל העומדים בצמתים.

שלמה מסלוואי: יום לאחר מכן, כולם חזרו.

שלמה מסלוואי: אותו דבר גם פה, אני יודע מה התושבים האלה עוברים.

שלמה מסלוואי: אבל אני לא רואה את הפתרון.

מאיר שרעבי: אני מזדהה עם התושבים וגם עם הכאב של המכורים.

מאיר שרעבי: לא הייתי יכול לחיות במקום הזה.

מאיר שרעבי: אני מכור לשעבר.

מאיר שרעבי: מה שקורה הוא שהאנשים האלה חולים, יש כמה דרגות לחולי שלהם.

מאיר שרעבי: אני אקרא לזה כך, פצועים קל שיכולים ללכת לבד לעמדות.

מאיר שרעבי: פצועים בינוני, ופצועים קשה.

מאיר שרעבי: צריכים לגשת אליהם ולהציל אותם משם, וצריך להיות שילוב.

מאיר שרעבי: הייתי בתידרוך ביום חמישי, המשטרה עשתה עבודה נקייה, עדינה.

מאיר שרעבי: כמו ששלמה אמר, אני גם מסכים עם זה, שקשה להם להתמודד עם המכורים.

יחיאל חזן: מה עשתה המשטרה לפני יום חמישי?

יחיאל חזן: אתה הרי איש שטח.

יחיאל חזן: תייצג את המשטרה, תגיד מה עשתה המשטרה.

מאיר שרעבי: אני לא יודע, התושבים דיברו.

מאיר שרעבי: היה מוסכם כאילו בהרשאה, כי לא יכול להיות דבר כזה שמאות ועשרות של נרקומנים השתלטו בלב תל-אביב, בלב המדינה.

מאיר שרעבי: אני אמרתי זאת כמה פעמים, שבתל אביב כדאי להיות חתול או כלב.

מאיר שרעבי: אם תשים חתולה קטנה בצומת, שלושה רכבים יבואו ויקחו אותה לפנסיון.

מאיר שרעבי: תשים בן אדם, אף אחד לא יגע בו.

מאיר שרעבי: ידרכו עליו ויעברו עליו כאילו האנשים שקופים.

מאיר שרעבי: לאנשים האלה יש משפחות, יש ילדים,יש אחים, יש הורים.

מאיר שרעבי: מה שהם מבקשים בסך הכל הוא טיפול.

מאיר שרעבי: טיפול עולה יותר בזול מאשר להכניס אותם לכלא על הפריצות שהם עושים.

מאיר שרעבי: הם מגיעים בסוף לכלא, פותחים להם תיקים.

מאיר שרעבי: או על הנזק שהם עושים ביום, נזק של שימוש ביום, לקום בבוקר לשבור מנה.

מאיר שרעבי: הזקנות מאוד מסכנות, וגם הפיליפיניות.

מאיר שרעבי: הם מתנפלים על העובדים הזרים, כי הם לא מדווחים למשטרה.

מאיר שרעבי: הם מותקפים שם, זה הפך להיות הפקרות.

מאיר שרעבי: הפקירו את התושבים בלב המדינה להיות בני ערובה של הנרקומנים.

מאיר שרעבי: זה שילוב של שני דברים.

מאיר שרעבי: גם המשטרה צריכה להיות בשטח.

מאיר שרעבי: הנרקומן יפחד שיקחו לו את המנה.

מאיר שרעבי: הוא עבד שעות בשביל להשיג את המנה.

מאיר שרעבי: גנב, פרץ, שדד.

מאיר שרעבי: ואם תהיה המשטרה ותיקח לו את המנה, ולא להשאיר לו את המנה, אין דבר כזה.

מאיר שרעבי: יש פה טעות.

מאיר שרעבי: יש תיק על שימוש בסמים.

מאיר שרעבי: שימוש בסמים, זה שימוש בסמים.

מאיר שרעבי: ברגע שהם יידעו שהמשטרה תציק להם, ויסכנו להם את המנה שהשיגו בקושי, הם לא יהיו שם.

מאיר שרעבי: מצד שני, צריך לפתוח מרכזי גמילה, צריך לחלק מתדון שזה התחליף הכי זול בעולם לטיפול.

מאיר שרעבי: צריך אכיפה וטיפול.

יחיאל חזן: בבקשה, נציג השלטון המקומי.

פיני קבלו: אנחנו שומעים שפעם אחת זה לוד, עכשיו זה תל-אביב.

פיני קבלו: ואנחנו נשמע על ערים נוספות ושכונות נוספות, כי אנחנו מנסים לדחוק את זה.

פיני קבלו: ולדחוק את זה - בזה שתיכנס המשטרה, אז המשטרה תשב שבוע באותה שכונה, ואני עם התושבים.

פיני קבלו: הם יעברו לאלנבי, ובשבוע שלאחר מכן, לא נפתור את הבעיה.

פיני קבלו: אני מכיר את התופעה מקרוב.

פיני קבלו: ניסיתי להתמודד איתה כראש עיר, הבעיה היא קשה, וצריך לתת לה את הכלים על מנת להתמודד איתה.

פיני קבלו: אי אפשר להשליך את הכל על המשטרה, אי אפשר להשליך תמיד את הכל על העיריות.

פיני קבלו: מדינת ישראל צריכה לקחת את זה בסדר עדיפות, וכרגע אין בזה סדר עדיפות.

פיני קבלו: בכל יישוב אתה בקושי מוצא חצי משרה של עובדת סוציאלית, או בקושי משרה בעיר יותר גדולה, שצריך להתמודד עם כל הבעיה הקשה של הנרקומנים.

פיני קבלו: הבעיה היא שבעיריות לא מתמודדים רק עם הנרקומן עצמו, מתמודדים גם עם המשפחה שלו שיש לו ילדים, שהם בקשיים הרבה יותר קשים ממה שקורה איתו.

פיני קבלו: ולכן ההתמודדות צריכה להיות בסדר עדיפות של מדינת ישראל.

פיני קבלו: אנחנו ניווכח שהערים יילכו ויוצפו, ואני מכיר את זה בפריפריות.

פיני קבלו: כי מהפריפריות הם פשוט גדלים, ועוברים אחר כך למרכזים גדולים יותר.

פיני קבלו: ולכן הערים הגדולות יילכו ויסבלו יותר בשנים הקרובות.

פיני קבלו: אני לא רואה דרך כיצד מדינת ישראל מתמודדת עם העניין הזה.

פיני קבלו: בתחומי הרווחה העיריות מקוצצות.

פיני קבלו: ביישוב שלי הקמתי יחידה שפשוט היו צריכים לחכות שבעה ושמונה חודשים, בשביל לקבל אצל אותה עובדת טיפול מקומי, כי רוב האנשים לא מוכנים להיכנס למרכזי גמילה.

פיני קבלו: הם מעדיפים לקבל את הטיפול במקום.

פיני קבלו: אתה גם לא יכול לחייב אותו לקבל טיפול, רק אם יש לו רצון.

פיני קבלו: ואם אין לו רצון, לא יעזור שום דבר.

פיני קבלו: ולכן צריך להתמודד עם הבעיה בסדר גודל ממשלתי, בתקציב מיוחד שיינתן לעניין עם התגייסות, כמו שעכשיו מנסים להתגייס בנושא של תאונות דרכים.

פיני קבלו: על זה צריך ללכת ולהתמודד עם העניין הזה, כי חיי התושבים במדינת ישראל יהיו יותר קשים, עם זה שמקצצים כל הזמן בשירותי הרווחה, ומקצצים בשירותי החינוך.

פיני קבלו: יש קושי רב, גם לאותן עמותות שקמות ומנסות לתרום.

פיני קבלו: אם הן לא מקבלות זרוע נוספת ממשלתית לסיוע שהן מתמודדות איתן, הן פשוט עוזבות.

פיני קבלו: אני מכיר את זה.

פיני קבלו: ולכן צריך להקים מרכזים גדולים, עם מערכת הסברה גדולה, וקודם כל להתחיל לעצור את אלה שמצטרפים.

פיני קבלו: אז יהיה לנו את הזמן להתחיל לטפל עם אלה שכבר נמצאים בפנים.

פיני קבלו: אבל כל יום נוספים ונוספים, אנחנו נלך ונוצף בארץ הזאת, וצריך למצוא את הדרך.

פיני קבלו: תודה.

מירי כרמל: אתם רואים את הילדים האלה מבית הספר מראשון לציון?

מירי כרמל: הם נחשפים היום לסמים גלויים שנמצאים אצלנו ברחוב.

מירי כרמל: זה יגיע לילדים של כולכם בבוא הזמן.

מירי כרמל: זו לא רק הבעיה שלנו.

ירון קלדס: אני מציע לבדוק אם יש איזשהו מודל תקדים בעולם, עדיף להשתמש ברעיון טוב קיים, מלהתחיל להמציא כל מיני דברים.

ירון קלדס: נניח שהיתה תופעה כזאת בהולנד או בארצות הברית, אני מניח שאנחנו לא הראשונים בעולם, אפשר להשתמש אם זה היה דבר טוב.

ירון קלדס: יש לנו בעייה במערכת הענישה.

ירון קלדס: אנחנו עוצרים אנשים, ויש הרבה סוחרי סמים שנעצרים, המון סוחרי סמים, והעונשים הם מגוחכים, כאשר העונש הקבוע בחוק הוא עשרים שנות מאסר.

ירון קלדס: בן אדם שמכר סמים פעמיים או שלוש לסוכן סמוי נשפט לפחות משנה, תשעה חודשים, מייד בשלב הכרעת הדין הוא משוחרר, כי הוא ריצה את העונש בשלב המעצר עד תום ההליכים, וזו אחת הבעיות שלנו.

יחיאל חזן: ברשותך, כקצין מודיעין אני רוצה לשאול אותך.

יחיאל חזן: כאשר יש באזור מסויים סוחרים של סמים, הרי אתם פועלים קודם כל מתחת לפני השטח, התופעה הזאת של הסוחרים של הסמים חוזרת על עצמה בכל מקום כל פעם מחדש.

יחיאל חזן: אתה אומר שהדבר העיקרי שמאפשר להם להמשיך לפעול זה שאין עונשי מינימום למשל?

קריאה: אין עונשי מינימום סמים.

יחיאל חזן: אתה חושב שאם נעשה שינוי בחקיקה, ונדאג שיהיו עונשי מינימום, זה יתן פתרון מרתיע למי שסוחר בסמים?

ירון קלדס: כן.

יחיאל חזן: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב ראש, אני רוצה להעיר שתי הערות בעקבות הדיון שמתקיים כאן, בשני מישורים.

זהבה גלאון: האחד זה במישור של התושבים ובעלי עסקים במקום.

זהבה גלאון: פשוט בלתי נסבל לשמוע את זה.

זהבה גלאון: אתה לא מאמין שזה אמיתי, שאנשים גרים במקום מסויים, וזו שיגרת החיים שלהם.

זהבה גלאון: מה זה אומר על חיי היום-יום שלהם, הכל נאמר כאן.

זהבה גלאון: אני רוצה להגיד משהו קצת יותר בוטה.

זהבה גלאון: כל האזור של התחנה המרכזית, כל דרום העיר הפך להיות החצר האחורית של תל אביב.

זהבה גלאון: אני אומרת את זה בצורה מאוד מאוד ברורה.

זהבה גלאון: אני רוצה לראות שדבר כזה היה קורה בצפון העיר.

זהבה גלאון: איזה לובי ואיזה לחץ שהיה, זה לא היה קורה.

שלום שלומי: חבל שראש העיר לא נמצא כאן.

יחיאל חזן: דיברתי איתו אישית.

זהבה גלאון: אני רוצה להגיד שזה בחצר האחורית, יש שם מכוני ליווי, ויש שם בתי זונות, תסלחו לי, והכל מתקבץ ביחד.

זהבה גלאון: זה ברובד של האנשים.

זהבה גלאון: הדבר המיידי שאנשים מבקשים זה סעד.

זהבה גלאון: את מי הם רואים בתור מי שנותן סעד?

זהבה גלאון: כמובן שהפנייה היא למשטרה, כי מצפים מהמשטרה שתבוא, תיקח אותם, ותוציא אותם.

זהבה גלאון: אמר חבר הכנסת נסים זאב, ואני מודה שזה מאוד לא לרוחי האופן שבו הוא דיבר.

זהבה גלאון: למה זה לא לרוחי?

זהבה גלאון: מוכרחים לקחת בחשבון את האנשים שאנחנו מדברים עליהם, כפי שנאמר פה קודם על ידי מר שרעבי.

זהבה גלאון: מה זה - נבוא, ניקח אותם, נביא גדודים, נשלח אותם?

זהבה גלאון: מדובר באנשים, הם זקוקים לטיפול, הם זקוקים לעזרה.

זהבה גלאון: יש כאן קונפליקט.

זהבה גלאון: אני חושבת שלוועדה יש רצון לסייע לאנשים, שזה בלתי נסבל.

זהבה גלאון: ומצד שני, איך מתמודדים עם האנשים האלה?

זהבה גלאון: אפשר להעלות אותם על משאיות ולהוציא אותם, אז מה, זה פתרון?

זהבה גלאון: אני אומרת את זה בכוונה באופן מוקצן.

זהבה גלאון: נאמר כאן נכון, ראש הממשלה יכול להגיד מהיום עד מחר שזה יעד אסטרטגי.

זהבה גלאון: לדעתי, אתה כיושב ראש הוועדה, אם אני יכולה לייעץ, אני אומרת את זה בכובע אחר.

זהבה גלאון: אני משמשת כיושבת ראש ועדת החקירה הפרלמנטרית לסחר בנשים.

זהבה גלאון: מה שאנחנו עשינו כדי לתזז את המערכת כדי שיתחילו להתייחס לזה, הן ברובד של הענישה, אני חושבת שאתה צודק בהצעה שלך.

זהבה גלאון: הענישה היא לגבי הסוחרים.

זהבה גלאון: צריכה להיות מערכת הרבה יותר מחמירה ברף הענישה בכל.

זהבה גלאון: אנחנו עכשיו לא מדברים על הסוחרים, נגדם צריך להתמודד, והמשטרה שמה אותם בסדר עדיפויות שלה כנגד הסוחרים.

זהבה גלאון: מה עושים עם אותם אנשים מסכנים?

זהבה גלאון: מדובר באנשים מסכנים.

זהבה גלאון: צריך להיות נקודתי לגבי תל אביב, אבל זה צריך להיות מודל לגבי שאר המקומות בארץ.

זהבה גלאון: אני חושבת שאתה כיושב ראש הוועדה צריך עכשיו לזמן ישיבת חירום כאן אצלך בוועדה, החל משר הבריאות שיתן מענה.

זהבה גלאון: לא יכול להיות שאנשים יחכו שנה כדי שיירשמו לקבלת מתדון.

זהבה גלאון: מה עושה ראש העיר, איך המשטרה לוקחת צוותים מוגברים?

זהבה גלאון: זה לא זבנג וגמרנו.

זהבה גלאון: הבעיה הרי לא תיפתר.

זהבה גלאון: קודם צריך לתת מענה מיידי לאנשים, לתושבים.

זהבה גלאון: הייתי מזמנת לכאן את ראש העיר, ואת שר הבריאות, ואת השר לביטחון פנים, וכל הנוגעים בדבר.

מאיר שרעבי: את שר הקליטה, כי יש שם הרבה עולים.

מאיר שרעבי: את שר הרווחה.

זהבה גלאון: צריכה להיות כאן התייחסות מערכתית כוללת.

יחיאל חזן: דיברתי באופן אישי עם ראש העיר שיגיע לכאן, כדי לשמוע לא מאנשי המקצוע של עיריית תל אביב מה נעשה, לא שאני מזלזל במה שהם אומרים, אלא שראש העיר יהיה פה – הוא לא הגיע לכאן, יש לו סדרי עדיפויות אחרים.

יחיאל חזן: כולי תקווה שבפעם הבאה כאשר נזמין אותו הוא יגיע.

יחיאל חזן: אני רוצה לשמוע את נציג משרד הבריאות, ואחר כך את נציג הרשות למלחמה בסמים.

יחיאל חזן: ד"ר אברה

יחיאל חזן: מי אמר, שנרקומן שרוצה לקבל מתדון, צריך לחכות בין שנה לשנה וחצי כדי לקבל את התרופה הזאת.

יחיאל חזן: מה מונע, תסביר אם אפשר לחברי הכנסת, מה מונע מנרקומן לקבל מתדון בתקופה קצרה יותר?

אנטולי מרגוליס: אני נציג משרד הבריאות, מנהל מחלקה לטיפול בהתמכרויות.

אנטולי מרגוליס: אנחנו נותנים כמה סוגי טיפולים.

אנטולי מרגוליס: נותנים את טיפול הגמילה, טיפול בתחליף סם.

אנטולי מרגוליס: עכשיו אני אדבר ספציפית על אזור תל אביב.

אנטולי מרגוליס: באזור תל אביב פועלים אצלנו בשלושה מרכזים לטיפול בתחליף סם.

אנטולי מרגוליס: ישנם בסביבות 600-700 אנשים כאלה.

אנטולי מרגוליס: רצינו בעבר להרחיב את המקומות האלה בטיפול, ונתקלנו בבעיה מאוד קשה, שאנחנו לא יכולים למצוא מבנה למרכזים שלנו.

אנטולי מרגוליס: ביקשנו ולא קיבלנו שום עזרה - - -

יחיאל חזן: אני לא מאמין למה שאתה אומר לי.

יחיאל חזן: אני בהלם ממה שאתה אומר לי.

יחיאל חזן: מדינת ישראל לא מסוגלת למצוא מקום באזור תל-אביב, בשוק חופשי לשכור מקום כזה?

יחיאל חזן: זאת התשובה האמיתית שאתה אומר עכשיו?

אנטולי מרגוליס: מצאנו כמה מרכזים, וכמה מבנים, וקיבלנו סירוב מוועדת החריגים של עיריית תל-אביב, לעשות שם מרכזים לטיפול בתחליפי סם.

אנטולי מרגוליס: כרגע מצאנו מבנה, רצינו לפתוח את המרכז לטיפול בתחליף סם באזור לוינסקי - - -

קריאות: אוי ואבוי.

קריאות: גרים שם אנשים, תבינו.

קריאות: אולי בגלל זה העירייה לא מאשרת.

מירי כרמל: אתם יוצאים מנקודת הנחה שגרים עובדים זרים.

מירי כרמל: לא גרים שם עובדים זרים.

מירי כרמל: גרים אנשים, כמוני וכמוך.

יחיאל חזן: לא ענית לי.

יחיאל חזן: מדוע היום נרקומן שהוא כבר חולה, לא יכול לקבל מתדון כדי לטפל בו, תקופה קצרה מאשר שנה וחצי כמו שאמר פה ד"ר אברהמי.

אנטולי מרגוליס: אמרתי, שבכל הארץ אין לנו בעיה עם קבלת אנשים לטיפול מתדון, כי יש לנו הרבה מרכזים ברחבי הארץ.

יחיאל חזן: אתה לא יכול להפנות אותם למקומות אחרים?

יחיאל חזן: המבנה זה הבעיה העיקרית?

פיני קבלו: אני מכיר את זה מקרוב.

פיני קבלו: לוקח זמן עד שאתם נותנים.

פיני קבלו: אגב, כשהם מקבלים את המתדון, הם סוחרים בו, ומוכרים אותו אחד לשני.

פיני קבלו: זה לא פותר את הבעיה.

יחיאל חזן: ד"ר מרגוליס, אני אזמן לפה את שר הבריאות.

יחיאל חזן: אם אני לא אקבל ממך תשובה ברורה עכשיו, אם אתה עכשיו אומר לי שהעניין של לתת מתדון, הוא עניין של אין לך מקום, זאת הבעיה, אני רוצה לדעת האם מעבר למקום, יש בעיה ביורוקרטית אחרת, לתת לנרקומן מתדון כדי שהוא יטפל בעצמו?

אנטולי מרגוליס: אתה פשוט לא שמעת.

אנטולי מרגוליס: יש כמה בעיות.

אנטולי מרגוליס: הבעיה הגדולה היתה בעבר, ועכשיו עומדת בעיית המקום שאנחנו לא יכולים להרחיב.

אנטולי מרגוליס: יש עוד בעיה שכל הזמן מקצצים את התקציבים שלנו - - -

יחיאל חזן: זאת אומרת זו בעיה של תקציבים.

יחיאל חזן: מה התקציב שעומד היום במשרד הבריאות, כדי לסייע לנרקומן לקבל טיפול?

אנטולי מרגוליס: כתבנו לך שכרגע כל התקציב לטיפול בנפגעי סמים במשרד הבריאות, הוא בסביבות 21 מיליון שקל, וזה קוצץ.

יחיאל חזן: זה מה שביקשתי בפעם הקודמת.

יחיאל חזן: עדיין לא קיבלתי את זה.

אנטולי מרגוליס: כן, שלחנו.

מאיר שרעבי: אפשר לתת בתל אביב מקומות שהם נמצאים, אבל אין להם תקנים להוסיף.

יחיאל חזן: הבנתי, זו בעיה תקציבית, הוא אמר את זה.

יחיאל חזן: אני רוצה לשמוע את הנציג של הרשות למלחמה בסמים.

יחיאל חזן: בפתח דבריי אמרתי מדוע הרשות, יכול להיות שאני טועה, מדוע הרשות לא פועלת ביוזמה במקומות כמו אזור לוינסקי עוד מבעוד מועד.

יחיאל חזן: האם יש לכם נציג שטח שם?

יחיאל חזן: האם אתם פועלים במקום?

יחיאל חזן: מה עשיתם במידה וכן?

יחיאל חזן: האם יש לכם תקציב שעומד לרשותכם בעניין הזה?

יחיאל חזן: לא פעם אמר המנכ"ל כאן, שכל נרקומן שרוצה גמילה, ירים אלי טלפון בכל שעה.

אורי אסטליין: כפי שהוזכר על ידי חלק מכם, הרוב במדינה לא יודע, טיפול הגמילה הוא מרצון.

אורי אסטליין: כלומר, אומר הנרקומן רוצה אני, יוכל לקבל טיפול.

אורי אסטליין: אומר שהוא לא רוצה, אין היום אפשרות לכפות עליו.

אורי אסטליין: זה במאמר מוסגר.

אורי אסטליין: הרשות למלחמה בסמים אכן פועלת בתחום הזה.

אורי אסטליין: אני אזכיר את הנושא הקודם שבו טיפלנו, והוא הנושא של "אי ירוק בים" בלוד, שגם פה הוזכר, דווקא בצד השלילי של פליטי לוד, שמתוך אותם נרקומנים שנתפסו אז על ידי המשטרה, והביעו את רצונם להיגמל, הרשות למלחמה בסמים שילבה אותם במכון הגמילה אור אביבה, מלכישוע, ולמוסלמים שביניהם שלחנו אותם לתמרה למוסד גמילה, וכשראינו שהדברים הולכים, לקחנו מבעוד מועד את מפקד מחוז תל אביב הנכנס דוד צור, דרך אגב כבר ישבנו איתו.

אורי אסטליין: הוא היה יחד עם מפקד מחוז מרכז בתמרה, וזה מצא חן בעיניו, הוא התרשם.

אורי אסטליין: היינו איתו בישיבה לפני הפעילות שנעשתה על ידי מרחב יפתח, וקבענו שב-21 בחודש בשבוע הבא, אנחנו יושבים – נציגי העירייה, נציגי משרד הבריאות, נציגי משרד הרווחה, והולכים לראות איך אנחנו מקדמים את הצמצום של התופעה.

אורי אסטליין: עוד לפני שהנושא התפתח, הצענו שאנחנו מוכנים לקלוט את אותם נרקומנים שם שיביעו את רצונם להיגמל.

אורי אסטליין: אנחנו נממן אותם באותם מקומות שהזכרתי קודם.

אורי אסטליין: אבל כפרוייקט, ופה ההצעה, וזה הוזכר קודם בצורה כזאת או אחרת, אנחנו חייבים לצאת בקריאה שאנחנו מדברים, על פרוייקט ארוך טווח שהוא ייחודי וראשוני במדינת ישראל.

אורי אסטליין: לפרוייקט כזה צריך את התבן.

אורי אסטליין: רבותי, קצצו אותנו.

אורי אסטליין: אני אומר קצצו אותנו, אבל באופן אישי אני יכול להגיד שזה לא מדאיג אותי, כי המשכורת שלי כבר שנים הולכת לגזבר של הקיבוץ.

אורי אסטליין: אבל רשות לאומית למלחמה בסמים שנחתכת כמו סנדוויץ' מדי שנה, גם אם תציע את ההצעות הטובות ביותר, היא לא תוכל לממש את הדברים האלה.

אורי אסטליין: ולכן כולנו יודעים, ולא צריך שראש הממשלה יגיד את זה, שזה איום אסטרטגי על כל מדינת ישראל.

אורי אסטליין: אין ביטחון למאיר שרעבי שמחר זה לא יהיה בפתח ביתו.

אורי אסטליין: אין ביטחון לגברת פנחסוב שזה לא יהיה אצלה בבית.

אורי אסטליין: ואם לא ישלבו את הדברים אחד בתוך השני, זה לא עסק פרטי של המשטרה, לא עסק פרטי של משרד החינוך, ולא עסק פרטי של משרד העבודה.

אורי אסטליין: לכן, אם לא יקצו לנושא הזה את המשאבים הראויים, נמצא את עצמנו תלויים זה לצד זה, ונגיד אמרנו לכם.

אורי אסטליין: אחרי ה-21 בחודש נתחיל לטפל באלה שיביעו את רצונם להיגמל.

אורי אסטליין: אין לנו בעיה עם זה, זה תפקידנו.

אורי אסטליין: אבל אם מדברים על פרוייקט ומתחם, זה תקציב ייחודי.

יחיאל חזן: שאלתי אותך, וענית באופן כללי.

יחיאל חזן: האם היה נציג של הרשות למלחמה בסמים--

אורי אסטליין: כן, היה גם היה.

יחיאל חזן: --ועבר נרקומן נרקומן, ושאל אותו אם אתה רוצה גמילה, ולקח אותו לידיים.

יחיאל חזן: זה מה שאני שואל.

אורי אסטליין: זה לא תפקידה של הרשות.

איריס מורדקוביץ': היה נציג של עיריית תל אביב.

אריאלה ישראלית: אני מפקחת למניעת סמים במשרד החינוך, במחוז תל אביב.

אריאלה ישראלית: כבוד היושב ראש, התחלת בנושא של בני נוער שיושבים כאן בפעילות המניעה.

אריאלה ישראלית: אנחנו במשרד החינוך, המנכ"לית והשרה כן שמו את זה כיעד מרכזי למערכת החינוך, וכן תיקצבו את זה למרות הקשיים הכלכליים של המשרד, תיקצבו את זה בנתיב חדש שיהיה בכל בית ספר, בכל בתי הספר העל יסודיים במדינת ישראל, שנקרא מב"ס – מוביל בית ספרי בנושא של מניעת וצמצום סמים, אלכוהול, חומרים נדיפים ועוד יצירות של בני הנוער.

אריאלה ישראלית: כי מיום ליום הדיון של בני הנוער הולך ומתרחב בשימוש בחומרים האלה, בחלקם חומרים שאינם אסורים על פי חוק, שנמכרים במרכולים ובכל מקום אחר.

אריאלה ישראלית: המטרה היא להרחיב את המידע של צוות המורים, וכמובן לנסות לשנות את העמדות של בני הנוער וההתנהגויות שלהם בנושא הזה.

אריאלה ישראלית: אני שמחה לראות פה בני נוער.

אריאלה ישראלית: אני חייבת לומר שטיפול המניעה שאנחנו מתחילים אותו היום כבר מכיתה ה', אפילו הורדנו אותו לרמות יותר נמוכות, לילדים קטנים יותר, לא יכול לבוא במקום אכיפה חזקה מאוד של החוק של משטרת ישראל, ושל כל הגורמים שיושבים כאן, כי אנחנו הרבה פעמים נמצאים חסרי אונים.

אריאלה ישראלית: כמו שאמרה השכנה הזאת, הילדים נחשפים ביום יום שלהם לנרקומנים, לאנשים שמשתמשים בסמים.

אריאלה ישראלית: אנחנו באים לבית הספר, ועושים פעילויות נהדרות, ומביאים אנשים ומדברים עם הילדים ומנסים.

אריאלה ישראלית: וכאשר מגיעים הביתה, זה מה שהם רואים בעצם בביתם.

אריאלה ישראלית: וזה עוד טוב, כי פה הם רואים את המראות הקשים.

אריאלה ישראלית: יש לנו דווקא את המסיבות של צפון תל אביב, ואת האזורים היותר יוקרתיים, ששם גם החברה הגבוהה משתמשת בסמים אפילו בימי שישי, והילדים חיים את היום יום בעניין הזה.

איריס מורדקוביץ': מנהלת השרות להתמכרויות במשרד הרווחה.

איריס מורדקוביץ': אני אחראית על ההיבט הטיפולי בנושא המכורים.

איריס מורדקוביץ': אני רוצה להתייחס למתחם לוינסקי.

איריס מורדקוביץ': הנושא של מתחם לוינסקי אלו מכורים שנמצאו בלוד, ועכשיו לוינסקי, ומחר יעבורו למקום אחר.

איריס מורדקוביץ': בוא לא נהיה תמימים שאנחנו נטפל נקודתית וזה ייפסק.

איריס מורדקוביץ': אנחנו מטפלים נקודתית, בהתערבות רב מערכתית אנחנו יכולים לפתור את הבעייה הנקודתית, זה לא ייפתר כך.

איריס מורדקוביץ': אני רוצה להתייחס לפחות לרמה הטיפולית, מה צריך לעשות ולא נעשה מספיק.

איריס מורדקוביץ': אנחנו כן נותנים מענה לאוכלוסיית מכורים שרוצים טיפול, וזה נאמר לא פעם.

איריס מורדקוביץ': אבל מדובר פה באוכלוסייה שרובה לא מעוניינת בטיפול.

איריס מורדקוביץ': כדי להגיע לאוכלוסייה שלא מעוניינת בטיפול, אנחנו צריכים לעשות שני דברים.

איריס מורדקוביץ': קודם כל להשקיע הרבה מאוד משאבים בללכת אליהם ולשכנע אותם להגיע לטיפול, שזה דבר שלא נעשה היום, אנחנו לא ערוכים לזה.

איריס מורדקוביץ': אני רוצה לקחת דוגמה של מודל בשבדיה שעובד יפה מאוד.

איריס מורדקוביץ': זה מודל חקיקה סוציאלית.

איריס מורדקוביץ': לקחת את המכורים ולחייב אותם בחוק סוציאלי, כמו חוק הנוער, טיפול והשגחה אבל למבוגרים.

איריס מורדקוביץ': להגיד להם, או בית סוהר או טיפול.

איריס מורדקוביץ': אז בשבדיה אפשר לחייב אותם להגיע לטיפול בחצי שנה.

איריס מורדקוביץ': כך אפשר לקחת אנשים שאין להם מוטיבציה להגיע לטיפול.

איריס מורדקוביץ': היום מאוד קשה לעשות את זה, וגם אם עושים את זה צריך להגיע אליהם באופן שוטף, המערכת לא ערוכה.

איריס מורדקוביץ': יש אמצעים לעשות את זה גם באמצעות טיפול, ואני חושבת שזה נכון להגיד.

יחיאל חזן: בדיון פה עלה מספר פעמים הנושא התקציבי גם של הרשות וגם בכלל.

יחיאל חזן: ראשית בישיבה הקודמת ביקשתי מכל משרדי הממשלה שנוגעים בעניין של הסמים, להגיש לי כמה בפועל התקציב של כל משרד ומשרד, בתחום אכיפה, או בתחום טיפול.

יחיאל חזן: או כמה עולה המסגרת התקציבית של תחום הסמים.

יחיאל חזן: כולי תקווה שבישיבה הבאה אוכל לקבל את זה.

יחיאל חזן: אם יש פה נציגים שביקשתי מהם בפעם הקודמת, אני מבקש לקדם את העניין.

יחיאל חזן: בנוסף לכך, אני יכול לבשר לכם, שאני בסיכום עם ראש הממשלה, ועם מנכ"ל משרד ראש הממשלה, זה גם כן נסגר בוועדת הכספים, שהתקציב לשנה של 2005 יהיה כ-20 מיליון שקל של הרשות, כך שאני מקווה שבסופו של דבר זה יתן איזשהו מענה מינימלי כדי לקדם את המאבק בנגע הסמים.

רחל פריאל: אני גרה בלוינסקי 85.

רחל פריאל: אני לא מבינה בסמים, בחיים לא השתמשתי.

רחל פריאל: יש סחר חופשי.

רחל פריאל: אנחנו עומדים ומסתכלים.

רחל פריאל: זה אומר אה, החומר לא משהו היום.

רחל פריאל: אנחנו מכירים אותם.

רחל פריאל: יש סחר גלוי, שלא ישקרו לנו.

רחל פריאל: המפחיד אותי זה המשטרה, שהיא כן נוכחת שם, ובכל זאת זה קורה.

רחל פריאל: אני רוצה לספר לכם איך אני עולה הביתה, אני פחות אמיצה.

רחל פריאל: אני עומדת למטה כשאני יודעת שיש חבורה.

רחל פריאל: קודם כל הגברים אצלנו הולכים עם נבוט כי אסור לגעת בהם.

רחל פריאל: זה מזעזע.

רחל פריאל: בהתחלה הזדעזעתי כי הם בני אדם.

רחל פריאל: הלב נאטם, הם הולכים עם נבוט, כי מפחדים מצהבת ומשחפת, וכך הם פשוט בורחים.

רחל פריאל: כשאני צריכה לעלות הביתה, ואני רואה אותם מרחוק.

רחל פריאל: עומדת עם הנייד, מצלצלת למשטרה.

רחל פריאל: בפעם החמישית מגיעה ניידת והם מלווים אותי עד לדלת, כך אני עולה הביתה.

רחל פריאל: יש כאן מישהו שמסכים כך לעלות הביתה?

רחל פריאל: קיבלתי הנחה מהמשטרה, יש לי טלפון של יניב, השוטר הקהילתי.

רחל פריאל: הוא אמר לי אם הניידת לא מביאה אותך במוקד, אני אעזור לך.

רחל פריאל: כך אני עולה הביתה.

רחל פריאל: אנחנו בהארלם?

רחל פריאל: זה סדום?

רחל פריאל: הסיפור בכלל לא נגמר.

רחל פריאל: הגעתי הביתה, בדיוק במרפסת שלי העתיקו את הבניין אלינו.

רחל פריאל: מוטי, כולם חזרו.

רחל פריאל: אני ראיתי אותם, כולם חזרו.

רחל פריאל: זרקתם אותם, הם חטפו תיק, עשו מכה של כסף, ובאו חזרה.

רחל פריאל: כי יש שם סחר בסמים גלוי, כי הכל פתוח.

רחל פריאל: מדינה חופשית לנרקומנים.

רחל פריאל: הם נורא מסכנים, ואנחנו מצלצלים כל הזמן למשטרה.

רחל פריאל: מגיעים שוטרים, קוראים להם ברמקול, אנשים רוצים לישון, תנו להם לישון.

רחל פריאל: אז הם הולכים, הלכה המשטרה הם חוזרים.

יחיאל חזן: הבנתי את המסר, תודה רבה.

מאיר לנדס: אני רוצה רק להתחנן אליכם, בשמי ובשם האזרחים באזור.

מאיר לנדס: מתחנן כי זה לא משהו נורמלי.

מאיר לנדס: זריקה אחת מהמשטרה, תנו טיפה יותר כוח בתקופה הזאת, כי אנחנו לא יכולים לנשום.

שלום שלומי: החברים היקרים שלי שדיברו, הם יחסית חדשים באזור הזה.

שלום שלומי: אני הרבה שנים באזור, ואני זוכר את האזור הזה, שהאזור הזה היה אזור מסחרי.

שלום שלומי: אזור מפותח, היתה פה אוכלוסייה יותר חזקה, הוא היה תוסס, והדברים האלו לא היו קיימים.

שלום שלומי: מה קרה?

שלום שלומי: האוכלוסייה שהתנקזה לכל האזור הזה, היא אוכלוסייה חלשה.

שלום שלומי: למה היא אוכלוסייה חלשה, תשאל את נציג העירייה, העירייה לא מפתחת את האזור הזה, היא רק יודעת לקחת מסים מהאזור הזה.

שלום שלומי: לעצם העניין, אנשים מחפשים איפה שהם יכולים להשתלט.

שלום שלומי: איפה שהם יכולים לתקוע יתד.

שלום שלומי: ראיתי במשך השנים, שהדברים האלה מתפתחים בכיוון הזה.

שלום שלומי: אי אפשר לבוא בטענות למשטרה, אי אפשר לבוא בטענות לאף אחד.

שלום שלומי: צריך פשוט לשקם את כל האזור הזה.

יחיאל חזן: תודה רבה.

יחיאל חזן: אני רוצה לחזור בבקשה לנציג המשטרה.

יחיאל חזן: מוטי, אנחנו שומעים פה דברים מאוד מאוד קשים, על התיפקוד של המשטרה.

יחיאל חזן: עומדת פה גברת ומציגה עמדה של סוחר סמים, שאומר הסם הזה לא משהו היום.

יחיאל חזן: יכול מאוד להיות, שבגלל שכל האזור שם הפך להיות מאורה של משתמשי סמים, יש אוזלת יד של המשטרה בטיפול היום יומי?

מוטי כהן: משטרת ישראל עושה את המיטב ותעשה את המיטב.

מוטי כהן: יש כוחות גם גלויים וגם סמויים באזור מתחם לוינסקי.

מוטי כהן: דרך אגב, כך גם התושבים דיברו.

מוטי כהן: אנחנו כמשטרה מטפלים הן בנרקומנים, ואין ספק שהדגש הוא בנושא הסחר.

מוטי כהן: משתדלים לטפל תוך כדי תיעדוף שלנו בסוחרים.

מוטי כהן: והסוחרים מגיעים לבית משפט.

מוטי כהן: ציין נכון קצין אמ"ן, צריך גם לשלב את המערכת הכוללת בראייה מערכתית, גם את נושא הענישה.

מוטי כהן: במידה והענישה תהיה טובה יותר, אין לי ספק שכמות הסוחרים שיהיו ברחובות, תהיה קטנה יותר.

יחיאל חזן: זימנתי לכאן בני נוער מהעיר ראשון לציון, שבאו היום לבקר בכנסת.

יחיאל חזן: ביקשו להופיע בוועדה.

יחיאל חזן: יש פה את הנציג.

יחיאל חזן: זאת פעילות ברוכה שנעשית בראשון על ידי בני נוער, שהם בעצם מגלים את הצד השני.

יחיאל חזן: אולי מישהו מבני הנוער ירצה לומר משהו.

אביחי גולן: אני מדריך את קבוצת "בגובה העיניים" נוער אומר לא לסמים, יחד עם דיאנה שהיא רכזת מניעה בבתי ספר.

אביחי גולן: אני מבקש מתלמידה שתקום ותספר על מה שהקבוצה עושה.

תלמידה: אנחנו קבוצת נוער הנקראים "בגובה העיניים", אנו מבצעים עבודה קבוצתית שמטרותיה לרכוש ידע בתחום הסמים.

תלמידה: הפעילויות שבוצעו עד כה: פעילות חברתית לגיבוש הקבוצה.

תלמידה: מפגש עם מכור נקי, הרצאה בתחום הסמים.

תלמידה: מכאן אנו פונים לפעילות בנושא מניעת סמים בקהילה.

תלמידה: הקבוצה מתחייבת לפעול למען הסברה בבתי ספר ורחבי העיר.

תלמידה: כמו כן משתתפת בפרוייקטים של הרשות למלחמה בסמים, לגייס בני נוער למען המטרה, ליזום פרוייקטים לפקיד הקהילה, ולהכריז לא לסמים בכל מקום ובכל פעם.

תלמידה: אנו מאמינים כי לנו היכולת לפנות לבני נוער, להדריך אותם, ולהכריז לא לסמים בדרך הכי קרובה לליבם, בשפה הכי ברורה ובדיוק "בגובה העיניים".

אביחי גולן: רציתי להוסיף ולומר שזו בעצם החולייה האחרונה, ההסברה שבעצם הפתרון הוא רב מערכתי כמו שראינו פה משטרה, משרד הבריאות וכו'.

יחיאל חזן: אני שמח לארח את הבנות כאן.

יחיאל חזן: אני חושב שזו פעילות ברוכה, טובה.

יחיאל חזן: שמענו את הנציגה של מערכת החינוך, וגם בישיבות קודמות, עושים הכל כדי לפעול בקרב בני הנוער בתחום ההסברה והחינוך.

יחיאל חזן: אין סמים קלים, כל סם הוא סם, הוא אפילו סם קשה.

יחיאל חזן: מוטי, אם אפשר ברשותך שתתן נתונים שיש למשטרה.

יחיאל חזן: במידה ויש לך כאן, ואם לא, אבקש להעביר לוועדה דרך הנציגים שלכם.

יחיאל חזן: נתונים שיש למשטרה כמו, כמה באמת משתמשי סמים יש באזור תל אביב?

יחיאל חזן: כמה מרכזי גמילה יש שם?

יחיאל חזן: כמה נרקומנים פועלים?

יפעת שטיינברג: זה לא נתון משטרתי.

יפעת שטיינברג: כל הנתונים האלה שאתה מבקש, הם לא נתונים משטרתיים.

יחיאל חזן: אני לא רוצה עכשיו.

יחיאל חזן: אני פשוט אוסף חומר כדי להבין פה בישיבה על העניין של הטיפול המערכתי.

יחיאל חזן: אני מנסה לאסוף חומר כדי לקשור את הקצוות.

יחיאל חזן: מה שקורה היום, כל גוף פועל באופן עצמאי, פועל בנפרד.

יחיאל חזן: כאשר הרשות למלחמה בסמים צריכה לפקח עליו מלמעלה, הדבר הזה לא קורה.

יחיאל חזן: וכדי לנסות לבנות פה מן מערכת שתדבר אחת עם השנייה, אני מנסה לדלות נתונים, ואז להביא את זה לישיבה מסכמת שתהיה פה אולי לקראת סוף המושב.

יחיאל חזן: אולי לא אמרתי נכון, נתונים מתוך המשטרה לגבי מספר הנרקומנים שפועלים, הפעילות שלכם.

יפעת שטיינברג: לגבי נתוני משטרה, מה שיש זה נתוני תיקים.

יפעת שטיינברג: כמה תיקים המשטרה פותחת אלו הנתונים.

יפעת שטיינברג: אין לנו סקרי משתמשים, אנחנו לא מטפלים בנושא הגמילה.

יחיאל חזן: איפה יש ריכוזים אחרים בארץ למשל?

יחיאל חזן: פעם שמענו על לוד, היום בלוינסקי.

יחיאל חזן: היתה כתבה לפני שבועיים על יפו.

יחיאל חזן: האם יש ריכוזים אחרים בארץ במדינת ישראל?

יחיאל חזן: באזור הצפון למשל, האם יש, האם אין, היכן יש?

יחיאל חזן: באזור הנגב, האם יש, האם אין.

יחיאל חזן: היכן יש ריכוזים אלה.

יחיאל חזן: אני רוצה לקבל לידיים שלי נתונים, אם תוכלי להגיד עכשיו אני אשמח מאוד.

יפעת שטיינברג: ריכוזים כאלה אנחנו צריכים לבדוק.

שולה קשת: זה לא רק ברחוב לוינסקי, זה כל האזור של השכונה החדשה.

יחיאל חזן: איזה ריכוזים יש חוץ מרחוב לוינסקי?

אורי אסטליין: תגדירי ריכוזים.

אורי אסטליין: 20 איש, 50 איש.

מוטי כהן: אם את מדברת על המבנה של י.ל.

מוטי כהן: פרץ, כמו שציינתי המבנה הוא גם נכס פרטי.

מוטי כהן: דרך אגב משטרת ישראל עובדת על פי חוק.

מוטי כהן: משטרת ישראל אינה עובדת כפי שציין כבוד חבר הכנסת, רק על פי חוק.

מוטי כהן: ברגע שאותר בעל הנכס והוגשה תלונה, גם המבנה של י.ל. פרץ היום בבוקר נסגר.

יחיאל חזן: השאלה איפה יש עוד ריכוזים.

יחיאל חזן: כי הרי הם נודדים ממקום למקום.

מוטי כהן: אני לא יכול למסור עכשיו.

מאיר לנדס: אני לא בא לפתור כאן בעיות.

מאיר לנדס: אנחנו באים לומר מה מפריע לנו.

מאיר לנדס: הם פינו היום את מתחם לוינסקי, העבירו אותם לפרץ.

מאיר לנדס: אנחנו רוצים תשובות עכשיו.

שולה קשת: מעבר לכל הם גם בחצרות שלנו.

יחיאל חזן: סליחה את מתפרצת.

יחיאל חזן: אני מבין שיש לך מצוקה, אני מבין שאתם נמצאים בבעיה.

יחיאל חזן: זימנתי את הדיון עוד לפני שהמשטרה פעלה בלוינסקי, בעקבות הפנייה של חברת הכנסת גלאון.

יחיאל חזן: אני מתכוון להמשיך לפעול בעניין הזה.

יחיאל חזן: אני רוצה לסכם את הדיון, לסגור את הישיבה, ואני אמשיך לפעול בעניין.

יחיאל חזן: ראשית, אני מאוד מצטער על כך שהמשטרה אומרת שהפעילות – אני יכול לצטט מתוך כותרת: "גירוש בכפפות של גומי או בכפפות של משי".

יחיאל חזן: גם אמרתם שבפינוי של הנרקומנים, כל אחד קיבל מכתב, או היתה פנייה.

יחיאל חזן: העניין הזה צריך להיות בצורה יותר נחרצת, יותר חזקה.

יחיאל חזן: בלי לעשות חשבון, לטפל בזה במלוא העוצמה ובמלוא הכוח.

יחיאל חזן: אני מבין שהמשטרה פועלת על פי חוק.

יחיאל חזן: המשטרה גם יודעת כיצד לפעול כאשר היא רוצה לשנות משהו.

יחיאל חזן: יחד עם זאת, אני מבין ויודע שהטיפול צריך להיות טיפול מערכתי.

יחיאל חזן: הטיפול בגמילה הוא טיפול מתמשך על ידי כל הרשויות.

יחיאל חזן: אני אפעל ואעשה את הכל.

יחיאל חזן: אני אזמן לכאן את שר הבריאות כדי שיתן לי תשובות ברורות, מדוע נרקומן צריך להמתין כשנה או שנה וחצי כדי לטפל במתדון.

יחיאל חזן: אני לא מבין, אולי יכולה להיות גם כן ניידת שתתן לנרקומן טיפול במתדון.

יחיאל חזן: זה לא חייב להיות מקום קבוע.

יחיאל חזן: אם רוצים לתת מענה, יש מספיק פתרונות יצירתיים כדי לתת מענה.

יחיאל חזן: אני כיושב ראש הוועדה, אמשיך לפעול עד אשר הנגע הזה שמטריד את התושבים לא רק בלוינסקי, גם ביפו, גם ברחוב פרץ, וגם במקומות אחרים בארץ ייעלם מן העולם.

יחיאל חזן: כמובן שגם בתחום החקיקה, אני אעשה את הכל, ואעשה גם כן שינוי.

יחיאל חזן: תודה רבה לכולם.