הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 102, 2004-06-07 11:30

גילה גמליאל: אני רוצה לפתוח את הישיבה.

גילה גמליאל: את הישיבה הזאת אני מכנסת בעקבות פנייה של אשה.

גילה גמליאל: הגיע אלי סיפור מצמרר על דברים שלא ניתן בכלל להעלות על הדעת לגבי מצבים שבהם נמצאים זוגות בשלבים מסויימים של פירוק הקשר, בתהליך הגירושין, לאו דווקא בפן הדתי אלא פשוט בהליכים המשפטיים שמתבצעים, בסיטואציה שבה שני בני הזוג לעתים נמצאים בכפיפה אחת באותה דירה, ובהיבט זה האישה היא זו הנפגעת העיקרית כתוצאה מהטיפול הכלל מערכתי בכל מה שקשור למערכת הגירושין, והיא סובלת מהתעללות נפשית ממש, היא ולעתים גם בני המשפחה הקרובה.

גילה גמליאל: מכיוון שכך אני החלטתי לכנס ישיבה, קודם כל כדי להציף את הנושא, דבר שני שמחתי לראות הצעות חוק גם של חבר הכנסת מלכיאור וגם של חברת הכנסת גילה פינקלשטיין שמדברות על נושא יחסי ממון בין בני זוג שיתוקן מועד האיזון ואולי יתן איזה שהוא מענה לגבי הנושא.

גילה גמליאל: בהמשך הישיבה הם יפרטו יותר לגבי החוק.

גילה גמליאל: אני ארצה לשמוע קודם כל את הנשים שמוזמנות לכאן.

שאול שוחט: אני השופט שאול שוחט מבית משפט למשפחה מחוז תל אביב.

שאול שוחט: אני השופט שדן בעניינה של הגב' לבנדר.

שאול שוחט: לא ידעתי שזימנתם אותה לפה, אני חושב שיש בכך איזה שהוא פגם מסויים.

שאול שוחט: לא קיבלתי שום ידיעה מי מגיע לפה.

גילה גמליאל: מעכשיו אני מבקשת רק לתת לי להמשיך לנהל את הדיון ולא להפריע לי בדבריי.

גילה גמליאל: אני מכבדת את השופט שוחט ובעצם הנושא אתה צודק בכל מובן המלה.

גילה גמליאל: הפרוצדורה בכנסת ישראל זה שעולה נושא, מנהלת הוועדה רואה את הצרכים המיוחדים לעצם הדיון ופונה לכל הגורמים ומבקשת מהם, אין לי מושג אפילו מי מוזמן ומי לא מוזמן לישיבות.

גילה גמליאל: אני רק רוצה לומר שהדיון היום עולה לא כתוצאה מהדיון בהקשר של גב' איילת לבנדר אלא רונית מכובר שפנתה אלי ודיברנו אתה ארוכות.

שאול שוחט: גם הנושא הזה נמצא בטיפול אצלי.

שאול שוחט: זה העניין של אביה ואמה.

שאול שוחט: אני מטפל בעניין שתלוי ועומד.

שאול שוחט: זו הבת אבל היא מעלה את הבעיה שלהם.

שאול שוחט: היא היתה נוכחת בכל הדיונים.

גילה גמליאל: עם כל הכבוד גם לשופט וגם לנושא אני רוצה לומר שאין קשר בין עצם העניין שהשופט נמצא פה לבין הדברים הקשים ששמעתי לגבי חוויות שנשים עוברות.

גילה גמליאל: ראשית כבוד השופט, הנושאים שהוועדה מטפלת לעתים גם הם מצבים שעולים מן השטח ואז נותנים להם פה פתרונות.

גילה גמליאל: הפתרון היצירתי הטוב ביותר שטיפלנו ביחד עם פרקליטות המדינה ומשרד הבריאות לדוגמא כתוצאה ממשהו שגם עלה מהשטח כבעיה באחד מבתי החולים בארץ נוצר מצב שבו נפתח קורס החודש הזה לכל הרופאים הגניקולוגים ורופאי הילדים במה שקשור לנפגעות תקיפה מינית ולא כמו שהיה עד היום, רק לרופאים מהרפואה המשפטית, דבר שאפשר מצב לבדיקה של מצבי נפגעות תקיפה מינית בכל הארץ.

גילה גמליאל: גם זה נוצר כתוצאה ממשהו שהועלה.

גילה גמליאל: אותו דבר כאן, יכול מאוד להיות שיש כאן עניינים אישיים שצפים כתוצאה מחוויות אישיות יעלו, וכנראה שאם הנושא הזה בוער בעצמות נשמח לשמוע גם את השופט בסוגיה הזאת ולשמוע גם מה הפתרונות היצירתיים שמועלים.

גילה גמליאל: אני לא חושבת שצריך לבחון את זה בקטע של פגיעה אישית.

גילה גמליאל: אני מצטערת על אי הנעימות שנגרמת לכבוד השופט בעקבות אי ערנות, בסך הכל גם מדובר פה בצוות חדש של הנהלת הוועדה ואולי כתוצאה מזה.

גילה גמליאל: אבל בטח ובטח לא נרצה לגרום לך אי נעימות.

גילה גמליאל: כל מה שיגרום לך לא להציג תאמר לנו מלכתחילה ואנחנו נשמח למנוע את זה.

שאול שוחט: שלום לכולם, אני השופט שאול שוחט מבית משפט לענייני משפחה במחוז תל אביב.

שאול שוחט: האמת היא שאני ביקשתי לדעת את סדר היום ומה בדיוק הנושא כי הכותרת היתה מאוד מאוד גדולה, הטיפול הכלל מערכתי בגירושי בני זוג וכיוצא בזה.

שאול שוחט: אבל הבנתי שהנקודות לדיון הוכנו רק לאחרונה, בשעות האחרונות וזה נמצא פה בפניי.

שאול שוחט: אני אשמח להתייחס לחלק מן הנקודות כי אני מניח שאלה יהיו הנושאים.

שאול שוחט: הנושא הראשון ממה שהספקתי לקרוא זה הנושא של הייצוג המשפטי ונושא של סיוע משפטי שניתן לאזרחים, וכמובן לרבות לבני זוג.

שאול שוחט: אין ולא יכולה להיות מחלוקת על החשיבות של המוסד הזה, של הצורך לסיוע לאזרחים מעוטי יכולת על מנת שתתאפשר להם זכות הגישה לבתי משפט שכולנו יודעים שהיא הוכרה כזכות חוקתית.

שאול שוחט: לגבי עצם העניין אני דווקא רוצה להתייחס בכמה מלים למפשט האחרון: יש לבדוק מה איכותם וזמינותם של השירותים המשפטיים הניתנים למי שנמצאים בהליך גירושין.

שאול שוחט: אכן כך.

שאול שוחט: אבל אני חושב שצריך להוסיף משהו.

שאול שוחט: צריך לבדוק את התנאים להענקת השירות.

שאול שוחט: והסיבה לכך היא שלעניות דעתי נוצר מצב של חוסר איזון, ואני לא נוקט בכוונה במונח אפליה, כי זאת לא אפליה.

שאול שוחט: אבל נוצר מצב של חוסר איזון בהענקת הייצוג המשפטי לאישה ולא לגבר.

שאול שוחט: צריך להבין שבפועל כאשר אישה או כל אדם שמקבל ייצוג משפטי, ונאמר אישה, ותיק של גירושין או תיק של מזונות הוא תיק מאוד דינמי, זה תיק שלא הופך להיות לתיק מדף כמו תביעת נזיקין ומחכים שלוש שנים עד שיש חוות דעת.

שאול שוחט: זה תיק שעולה ויורד כל הזמן באולמות של בית המשפט.

שאול שוחט: זה מגישים בקשות על גבי בקשות, החל מניתוק הטלפון ונושא של משמורות.

שאול שוחט: ומי שמיוצג שלא על ידי עורך דין קל לו מאוד לנהל את העניינים הללו, משום שזה לא עולה לו כסף.

שאול שוחט: ואז התיקים של הסיוע המשפטי הם תיקים שגם חלק מהם הולכים ומתנפחים.

שאול שוחט: אז כשאישה מקבלת את הייצוג, ואני לא אומר שלא מגיע לה, על פי תנאים מסויימים, והגבר אין לו את הייצוג, אז נוצר מצב של חוסר איזון משום שהוא צריך לקחת גם עורך דין על מנת שיוכל להתמודד עם התיק שלו.

שאול שוחט: וזה עולה המון כסף.

שאול שוחט: ואם גם צריך לשלם מזונות, והוא צריך לשלם מזונות, לא יכולה להיות מחלוקת על כך, אז הוא נתקל בבעיה.

שאול שוחט: אני חושב שלצורך העניין, אינני יודע ואני לא בקיא כל כך לגבי הקריטריונים להענקת סיוע משפטי, אינני יודע אם הקריטריונים להענקת סיוע משפטי לנשים הוא שונה מהקריטריונים להענקת סיוע משפטי לגברים.

שאול שוחט: צריך אולי לבדוק את זה.

שאול שוחט: צריך לבדוק את זה גם במישור המשפטי וגם במישור הפרקטי, איך זה מתבצע בפועל מבחינה אמפירית כדי לראות אם זה לא יוצר חוסר איזון, לא בגלל המצב החוקי אלא בגלל הביצוע בפועל של הדברים.

שאול שוחט: ולפעמים כשהבעל מרוויח נניח משכורת של חמשת אלפים שקל והקריטריון הוא שעד חמשת אלפים שקל לא צריך לשלם, והאישה נניח לא עובדת, ויש ארבעה ילדים, שוכחים שמהחמש לא נשאר לו שום דבר אחרי שהוא צריך לשלם מזונות ולכן הוא לא יוכל, אין לו בפועל חמש.

שאול שוחט: לכן, לעניות דעתי, אחד הקריטריונים שצריך לקחת כדי ליצור את הדיון זה שצריך לקבוע שהגבר במשפחה שבה האישה מקבלת סיוע משפטי והגבר נראה, אפילו שיש לו משכורת מעל הסף הממוצע, צריך לקחת בחשבון את סכום המזונות שהוא אמור לשלם ולראות מה נותר לו כדי לשלם עורך דין.

שאול שוחט: ואז יכול להיות שיווצר מצב שבו כמות הגברים שיקבלו אפשרות של סיוע משפטי יגדל ואז יווצר מצב של יותר איזון ואני חושב שבכך אנחנו נעשה את המלאכה שלנו.

שאול שוחט: למה הדבר דומה, הדבר דומה לכך שיש אצלנו במזונות חלוקה בין מזונות הכרחיים למזונות מעבר למזונות ההכרחיים.

שאול שוחט: את המזונות ההכרחיים, שהם הצרכים הבסיסיים של כל ילד יש חובה אבסולוטית לפי הדין האישי היהודי לאב יהודי לשלם את המזונות ללא כל קשר להשתכרותה של האישה.

שאול שוחט: מעבר לכך, המזונות הם על פי דיני הצדקה, ולעניין הזה האישה והאיש שווים.

שאול שוחט: אז כשאנחנו באים לפסוק את המזונות המעל לצרכים ההכרחיים הפרקטיקה, לפחות אצלי וגם אצל שופטים אחרים, זה כדי שנבדוק את מסוגלות של האבא, האם לחייב אותו במזונות מעבר לצרכים ההכרחיים, אנחנו מורידים את המזונות ההכרחיים שהוא משלם.

שאול שוחט: זאת המשכורת היא לא חמש.

שאול שוחט: אם הוא צריך לשלם שלוש כמזונות הכרחיים, והאישה מרוויחה חמש, הוא נשאר לו שניים והיא עם החמש, היא תשלם את כל המזונות ההכרחיים כדי ליצור את המצב של האיזון.

שאול שוחט: אז צריך להיות איזון בעניין הזה, וזה לגבי הסוגייה של הייצוג המשפטי.

גילה גמליאל: כן, רק לא דיברנו על מה האיכות והזמינות של השירותים האלה לאותן נשים.

שאול שוחט: אינני יודע, אני חושב שיש כאן נציג של הלשכה לסיוע משפטי, אפשר להזמין את הגברת רבקה אדלר והיא תיתן לכם את הדיווח בעניין הזה, וכדאי גם לדעת איך זה מתבצע.

שאול שוחט: אני יכול רק לומר שלעורכי הדין שמופיעים אצלי, אין לי הרבה תיקי סיוע משפטי אמנם, אבל תיקים של עורכי הדין שמופיעים אלה בהחלט עורכי דין ראויים.

שאול שוחט: זה לא הסטיגמה שעורכי הדין שמופיעים זה עורכי דין שאין להם עבודה וזה בשבילם ברירת מחדל אז הם מקבלים תיקי סיוע.

שאול שוחט: אני חושב שזה חשוב שמהבחינה הזאת יהיה בהחלט מיון ראוי במסגרת המוסד הזה לסוג עורכי הדין או לאיכות שלהם כשהם לוקחים את הסיוע.

שאול שוחט: זה לגבי הנושא הזה.

שאול שוחט: לגבי משך הזמן הנדרש לפירוק הנישואין אני אשאיר את הדברים הללו לידי הרב בן דהן בכל מה שקשור לעניין הדתי.

שאול שוחט: אני חושב שהוא יוכל לתת הרבה יותר טוב את המידע לגבי מתי מפעילים את אותו חוק ובאיזה מקרים.

שאול שוחט: אני רק אסב את תשומת לבכם שיש איזו שהיא סתירה בין מה שכתוב פה בסעיף 2, שפסק הדין שקובע שעל הבעל לתת לאשתו גט שהוא יינתן רק כאשר בית הדין הרבני סבור שהגט ניתן מרצונו החופשי של הבעל, זה לא מדוייק.

שאול שוחט: כי כשיש רצון חופשי של הבעל לתת אז אין שום בעיה ולא צריך פסק דין, צריך רק פסק דין בהסכמה.

שאול שוחט: אלא דווקא כשהבעל לא נותן גט יש דרגות מסויימות שבהן בית הדין הרבני קובע פסק דין לגירושין בדרגה כזו או אחרת, והשאלה היא באמת מתי מפעילים את הסנקציות.

שאול שוחט: אני הייתי רוצה להתייחס בסוגיה הזאת של משך הזמן שנדרש לפירוק הנישואין בפירוק הנישואין האזרחי אני קורא לזה ולא לפירוק הנישואין הדתי.

שאול שוחט: משום שהנישואין זה לא רק הכתובה ולא רק הקשר והטבעת שמקבלים מתחת לחופה, אלא חיים שלמים, שבתוכם יש ילדים, שבתוכם יש רכוש שצריך לפרק שנצבר במהלך חיי הנישואין וכיוצא בזה.

שאול שוחט: ופה אני כמובן מכוון להוראת חוק יחסי ממון בין בני זוג.

שאול שוחט: זהו סעיף שלעניות דעתי אסור שיהיה בספר החוקים בעניין הזה משום שצריך למצוא את הדרך שיהיה פירוד בני הזוג גם אם אין גט בפועל.

שאול שוחט: דהיינו הפירוד חייב להתבצע ויכול להתבצע רק כאשר יש פירוק רכוש.

שאול שוחט: אז כולנו מכירים, מי שיודע ומי שמכיר בנושא, את פסקי הדין של יעקובי-קנובלר, זה פסקי דין של בתי משפט למשפחה שבהחלט הולכים בכיוון הזה.

שאול שוחט: אני אישית מנסה תמיד למצוא את הדרך כמובן מתוך פרשנות נכונה של הפסיקה של בית המשפט העליון שלה אני מחייב, למצוא את שביל הזהב ולהגיע למצב של פירוק הרכוש שלא במסגרת גט.

שאול שוחט: צריך לראות את העניין בהיבט הכולל.

שאול שוחט: כאשר אנחנו, בית המשפט למשפחה, הקונספציה שלו זה להביא איזה שהוא פתרון כולל לבני זוג שמתדיינים בפניו ולא לתת איזו שהיא הערכה במקטע ספציפי כזה או אחר של הסכסוך המשפחתי, אז בודאי שבית המשפט לא ימהר לפרק את השיכון בדירת המגורים רק בגלל שהיא רשומה חצי חצי ואחר כך צריך לחכות לפנסיה וכיוצא בזה.

שאול שוחט: בתי המשפט בעניין הזה יש להם פתרונות יצירתיים.

שאול שוחט: לפעמים הם מחמירים, לפעמים מקלים, לפעמים מקדמים, לפעמים מאחרים ולא ממהרים לתת את הפירוק ולוחצים על הבעל להסכים לאיזון כאן ועכשיו, למרות שאין גט, בודקים מי מסרב לתת גט, מי לא מסרב לתת גט, ונותנים את הפסיקה הנכונה בעניין הזה.

שאול שוחט: לגבי חלוקת הרכוש בין בני הזוג, אני אומר שאני חושב- - -

גילה גמליאל: במצב כזה נניח אם שני בני הזוג, האישה רוצה להתגרש ובהליך פרוצדורלי, הגבר יכול לחזור לגור בבית אם הוא לא מפגין כלפיה אלימות פיזית.

גילה גמליאל: אבל במצב כזה לדוגמא, באחת מהדוגמאות שהציגו בפניי, זו דוגמא לסיטואציה שבה האישה צריכה לספוג לראות את הגבר עם בת זוג נוספת.

גילה גמליאל: הוא יוצא בשעות מאוחרות, חוזר בשעות מאוחרות, היא שומעת על זה, היא רואה.

גילה גמליאל: מה היא עושה בסיטואציה כזאת, מה הכלים שעומדים לרשותה במצבים כאלה, מבחינה חוקית.

שאול שוחט: אני לא רוצה לדבר על ההיבט הזה.

גילה גמליאל: נניח שאותו גבר מושך את נושא הגירושין כי הוא רוצה לקבל את אותן הטבות פיננסיות, בסופו של תהליך של אותו עניין רכוש.

גילה גמליאל: הרי מה אכפת לו, הוא כבר חי לו את החיים החדשים שלו, יש לו את בת הזוג שלו, הוא מגיע הביתה מתי שהוא רוצה, הוא אפילו לא קונה מצרכים הביתה.

שאול שוחט: כפי שאמרתי שבעניין הזה צריך למצוא את הדרך לפירוק השיתוף,

גילה גמליאל: זו היתה המטרה שלי, ברגע ששמעתי את הסיפורים האלה,

שאול שוחט: צריך פירוק ללא כל קשר לגירושין בפועל.

שאול שוחט: והדבר הזה הוא רק על ידי שינוי הוראה בחוק יחסי ממון, דבר שניסו לעשות אותו, זה סעיף חמש לחוק יחסי ממון.

שאול שוחט: אני רוצה רק להזכיר שהצעות כאלה עלו וירדו לפני עשרים שנה אני חושב בנושא הזה וזה לא התקדם, מכל מיני סיבות שאני לא רוצה לפרט אותן.

שאול שוחט: אני חושב שהסיבות לך, צריך למצוא את האקלים הפוליטי הנכון כדי להגיע לחוק הזה.

שאול שוחט: ואולי הרב בן דהן ידע להתייחס לעניין הזה.

שאול שוחט: לגבי הנושא של אלימות מהסוג של גבר ואישה אחרת וכיוצא בזה, אז מטפלים בזה במישור של אלימות, אם אין אלימות פיזית זה במישור של אלימות נפשית.

שאול שוחט: אני רוצה רק להזכיר שישנה פסיקה של בית המשפט העליון מקדמא דנא שהתרועעותו של גבר עם אישה זרה היא איננה בגדר אלימות נפשית.

שאול שוחט: יכול להיות שצריך לשנות את ההתייחסות הזאת, זאת שאלה שלא כרגע צריך להידרש אליה.

שאול שוחט: אבל בעקרון הפתרון הוא לפרק כאן ועכשיו ולקבל את מה שמגיע, אתה תעשה את מה שאתה רוצה.

שאול שוחט: אני אמנם לא גרושה, אבל אני אחיה את החיים שלי.

שאול שוחט: עם המשאבים הכספיים שיהיו אצלי ביד, ולא אצלך, כדי להשיג איזה שהם פתרונות רכושיים.

גילה גמליאל: כי לפעמים נשים מוותרות על זכויות ממש בסיסיות בנושאים כספיים רק כדי כבר לקבל את הגט.

גילה גמליאל: כלומר או.

גילה גמליאל: קיי.

גילה גמליאל: , אני מוותרת על הבית, מוותרת על הרכב, רק תיתן לי גט.

גילה גמליאל: בגלל אותה התעללות נפשית, שאולי היא לא מתורגמת לפעמים באלימות פיזית, היא הרבה יותר גרועה במובנים הפסיכולוגים.

גילה גמליאל: ואז במצבים כאלה יש את הבעיה איך לתרגם את זה.

גילה גמליאל: השאלה באמת אם הצעת החוק הזאת לדעתך עונה.

בת שבע שרמן: הצעת החוק של ח"כ גילה פינקלשטיין וגם של ח"כ מלכיאור שניהם בהמלצת קואליציית עיקר, שאני מייצגת אותה כיושבת ראש הוועדה המשפטית ואני אשמח לעדכן בהתפתחות.

בת שבע שרמן: אנחנו גם בקשר עם משרד המשפטים, אנחנו נפגשנו אתם ואנחנו מקוים לעשות כמה שינויים בהצעות החוק האלה, כדי שזה כן יעבור.

בת שבע שרמן: כמו שכבוד השופט שוחט אומר הבעיה היא לאורך השנים, יש מודעות לזה שהחוק כפי שהוא הוא לא טוב, הבעיה היתה להעביר את הצעות החוק שהיו בכנסת בגלל הרכבים קואליציונים כאלה ואחרים, והפעם אנחנו מקוים שהצעת החוק גם הולכת לקראת המתנגדים.

מרינה סולודקין: אני רוצה להתייחס לדברים של כבוד השופט.

מרינה סולודקין: שמעתי דברים אחרים שאם סיוע משפטי מתייחס שזה גבר או אישה.

מרינה סולודקין: לפי מה שאני יודעת מהניסיון שלי הקטן בכנסת עם נשים וגברים סיוע משפטי יש קריטריונים רק כלכליים, לא מיניים.

שאול שוחט: גבירתי לא הבינה אותי.

שאול שוחט: נניח שהקריטריון הוא שצריך, מי שמרוויח עד חמשת אלפים שקל זכאי לסיוע ומי שמרוויח מעל חמש לא זכאי.

שאול שוחט: עכשיו האישה לא עובדת, הבעל מרוויח חמש וחצי.

שאול שוחט: אז האישה תקבל אבל הבעל לא יקבל, כי על פי הקריטריון היבש הזה חמש וחצי לא זכאי.

שאול שוחט: יש ארבעה ילדים והוא צריך לשלם ארבעת אלפים שקל מזונות, הוא נשאר עם אלף חמש מאות, עם זה תמצא עורך דין.

מר שועלי: הוא מחזיק רכב כדי להרוויח את החמשת אלפים חמש מאות, אבל מי שמחזיק רכב, אם אני זוכר נכון, לא זכאי.

מרינה סולודקין: רק רציתי לומר שלא אהבתי את כל העניין בגלל שיש לי בעיות גם עם נשים ולא עם גברים בנושאים האלה של גירושין והקלות שאתה אמרת שצריכים להכניס איזון היא מאוד בעייתית.

מרינה סולודקין: תודה.

גילה גמליאל: אני ארצה לשמוע ברשותכם את המוזמנות שהגיעו לכאן.

מוריה בקשי: רציתי לומר שגם מקובל בכנסת וזה גם בחוק שדיון של בית משפט למשפחה או בית דין רבני שהם בדלתיים סגורות שהוא עדיין תלוי ועומד שלא ידברו על העובדות שלו.

גילה גמליאל: אנחנו מודעות להליך.

גילה גמליאל: פשוט היתה כאן אי הבנה מסויימת בתחילת הדיון והאי הבנה הזו גם טופלה.

גילה גמליאל: אנחנו רצינו בוועדה לשמוע סיפורים אישיים, ואני חושבת שזה זכות שלנו, במיוחד כחברות כנסת, להבין את הבעיה.

גילה גמליאל: הציגו בפנינו רשימה מאוד מאוד ארוכה של נשים שסובלות מאותה בעיה, שאני רוצה מאוד שהיא תצוף כי היא פשוט לא דוברה, היא לא מוכרת, ומסתבר שהיא גם נוגעת לפלח נשים גדול.

גילה גמליאל: אז אני רציתי להתרשם.

גילה גמליאל: עכשיו מה בדיוק הבעייתיות, אני הבנתי שהבעייתיות היא רק במידה והשופט נמצא כאן באופן ישיר ואמור לטפל בתיק.

גילה גמליאל: אם יש בעיה מעבר נשמח לשמוע מה בדיוק הבעייתיות.

מוריה בקשי: גם כשמציגים סיפור, אפשר להציג את הבעיה באופן כללי אבל לא לספר בבית משפט היה שם, הוא אמר כך, היא אמרה ככה.

גילה גמליאל: אני רוצה לשמוע את המקרים האישיים של אותן נשים, מה הן חוות בבית בזמן עד הגיע הגט, זה לא משהו שאמור להוות כאן איזו שהיא בעיה.

הדס: אני אספר בקיצור.

הדס: אני אם לארבעה ילדים.

הדס: התחתנו כשהיינו חלקים, היינו נשואים שמונה עשרה שנה באושר ועושר.

הדס: חיינו חיים נפלאים, שימשנו במשך חמש שנים משפחה אומנת של לשכת הרווחה, זאת אומרת היה לי שגעון כזה, כי אני בת יחידה להורים ניצולי שואה, ותמיד הבית היה ריק ולא היה עם מי לשחק.

הדס: הארבעה שלי לא הספיקו, רציתי עוד, שיהיה הרבה רעש, ורציתי באיזה שהוא מקום, אני לא דתיה אבל הרגשתי שפתאום יש לי הכל, כל מה שחלמתי בחיים התגשם.

הדס: ובעצם איפה התודה שלי, איך אני מכירה תודה.

הדס: ובדרך שלי החלטתי שאני רוצה לעזור לילדים במצוקה.

הדס: והיינו משפחה אומנת.

הדס: יש לי על זה המון מכתבי הוקרה, המון מכתבי תודה, בעיר מגורי ראש העיר, בלשכת הרווחה ואחראית הנושא על האומנה בישראל חברה וידידה קרובה.

הדס: ולכאורה הכל היה טוב ויפה.

הדס: היה לנו עסק משותף, מוסך חמישים אחוז בשותפות שלי ושל בעלי.

הדס: היום כשאני מסתכלת בדיעבד אחורנית אני חושבת שהייתי יותר מידי במירוץ אחרי הכסף.

הדס: וקצת שכחתי את התפקיד של הבית.

הדס: אבל הבאנו זוג הביתה שהם היו משהו כמו אוקראינים, מהריצה, מהמירוץ של החיים, מסוכנות כוח אדם אמר יש לי זוג, הבעל יעבוד במוסך והאישה תעבוד בבית.

הדס: בשמחה.

הדס: הבעל עבד במוסך והאישה עבדה בבית ובנוסף לכך עזרה לי להגשים את החלום שלי לטיפול בילדי רווחה וילדי אומנה וילדים נטושים.

הדס: ועשינו בית גדול כזה, בעיר שלי מכירים את זה היטב.

הדס: הבחורה שעבדה, בחורה מאוקראינה, אישה נחמדה, אישה נפלאה, נראתה לי כמו מלאך.

הדס: והיא עבדה כמעט שנתיים בבית שלנו.

הדס: כשהיה עובר זבוב היא היתה נראית בורדו.

הדס: אז מילא אני, אין לי חוש, אני לא מבינה, אני נרדמתי על המשמרת, אני לא חשבתי שבעלי יכול לעשות דבר כזה, כי זה לא היה בכלל בתכונות אופי, הוא לא היה בעל בוגדן, הוא היה איש נפלא, בעל למופת, איש משפחה למופת, אין לי מלה רעה להגיד עליו גם היום כשאני כל כך כועסת על הרס המשפחה, הרס החיים.

הדס: עם הזמן, זה לא רק שאני לא ידעתי לאן חיי נכנסו, נכנסו אלי במסגרת האומנה פעם בשבוע עובדת סוציאלית ופעם בשבוע מהעירייה ופעם בחודש היתה באה מפקחת על האומנה, נשים שיש להן תביעת עין מקצועית, שלמדו, שחוו, שיודעות לאבחן.

הדס: מילא אני, מאמינה לכל אחד והייתי כל כך באמונה שלמה, לא חשבתי על דבר כזה.

הדס: הן אמרו לי גם את לא אשמה.

הדס: אנחנו בחיים לא היינו מאמינים שעם האישה הזאת יהיה כזה דבר.

הדס: וככה לתומי במספר החודשים האחרונים, עד שגיליתי, ראיתי שמשהו לא בסדר.

הדס: לטיולים הוא רוצה לצרף אותה, לכאן לקחת אותה, פתאום הוא רוצה לעבור בית, פתאום הוא צריך שקט.

הדס: שם הילד זה שקט.

הדס: אני צריך שקט.

הדס: אין פה שקט.

הדס: פתאום הילדי אומנה הפריעו לו, פתאום הילדים שלנו, פתאום רעש, פתאום אני לא מבינה אותו, פתאום הוא צריך שקט.

הדס: מה זה השקט הזה.

הדס: ככה קוראים לילד – הגבר צריך שקט.

הדס: הכל פתאום מפריע לו.

הדס: וכל מיני סימנים ולא קלטתי מה זה.

הדס: ואז הילדים, אחד הילדים אומר אמא את יודעת, כשנטשה בבית מדברת בטלפון עם מישהו יש לה קול אחר ולאבא קול אחר.

גילה גמליאל: אני ממש מתנצלת לקטוע אותך באמצע, אם את יכולה להתמקד.

הדס: בקיצור גילינו שיש רומן, הבנתי שאני בצרה צרורה, ידעתי שאם בדרך נורמלית אני אומר שהיא צריכה לעזוב את הבית ולצאת הוא ישר יצא אחריה.

הדס: פשוט בעלי יעזוב ויצא אחריה.

הדס: הבנתי שזה לא רומן של משהו קטן.

הדס: שהם פשוט התאהבו.

הדס: עשיתי איזו שהיא קומבינציה בתוכי עם כדורי הרגעה, קניתי לה כרטיס טיסה, אמרתי לה שהיא נוסעת לבקר את המשפחה שלה כמתנה.

הדס: וכשתגיע לשם שתתקשר אלי.

הדס: וכשהיא התקשרה אלי היא אומרת לי את שקרנית.

הדס: אני לא עשיתי כלום.

הדס: אמרתי תראי, יש לי הוכחות, לצערי.

הדס: ואני לא שקרנית.

הדס: והיא ניתקה לי את הטלפון בפרצוף ולמחרת היא התקשרה.

הדס: היום המצב הוא שהיא לא בארץ והיא לא יכולה להיכנס כרגע, והגבר עזב את הבית, הוא לא חי איתי בבית, ואני לא יכולה להיכנס לעסק המשותף שלנו כי הוא השתלט על העסק.

הדס: והוא הביא תלושים לא נכונים לבית המשפט והוא מראה שהמשכורת שלו היא כזאת וכזאת.

הדס: והמצב הוא בלתי נסבל.

הדס: מעשרים אלף שקל אני צריכה לחיות עם שלושת אלפים שקל, לחכות כל פעם לדיון ולדיון, ובינתיים כלום.

גילה גמליאל: ברשות

גילה גמליאל: כם אני רוצה להתמקד סביב העניין של הבעייתיות בנושא משך הזמן לגבי הטיפול בחלוקת הממון בין בני הזוג.

גילה גמליאל: אז אם אפשר יותר להתמקד בזה ולא בסיפור.

הדס: זה לוקח המון המון זמן.

הדס: השופטת היא מאוד מאוד עמוסה, והיא עוד אמרה לו אתם יכולים ללכת לפישור, לגישור, והפישור וגישור, התקשרנו לאיזה עורך דין, אז זה גם עניין של קרוב לחמש עשרה או שש עשרה אלף שקל להליך של גישור.

גילה גמליאל: מה את חושבת שהיה מקל עליך בעניין הזה?

הדס: לזרז את ההליך, פשוט לזרז את ההליך.

הדס: אדם שרוצה לעזוב את הבית, את ארבעת ילדיו כי יש לו מאהבת אז שילך, אבל שלא ייקח חצי בית ויבקש רכוש ויתבע במשפטים.

הדס: הרצחת וגם ירשת?

הדס: זכותך לקום, תלך, אבל אתה לא יכול פתאום למכור לי את הבית ולהוציא צוים ולהשאיר אותי ככה.

גילה גמליאל: מה עושים במצבים שבהם זוגות נשואים גרים במקום מסויים, מה האורך נשימה מבחינת האישה, ברגע שהיא גרה עם הילדים שלה באותו מקום בנושא חלוקת הממון.

גילה גמליאל: לעיתים מגיעים להבנות שמחצית מהרכוש עובר לגבר.

גילה גמליאל: זה חלק מהדברים, אני שמעתי הרבה מקרים מצד נשים, זה אולי יישמע, והסיפור שלה נשמע כרגע פתטי לחלוטין ואני יכולה להבין אותה כי כרגע קשה לה לספר את הערך מוסף של החוויה האישית שהיא עוברת במהלך הגירושין ויותר קל לה להזדהות עם הסיפור ולשתף אותנו בדבר ההליך של הגילוי של הרומן כי זה משהו שיותר קל לה לדבר עליו.

גילה גמליאל: אבל אני מהשיחות שהיו לי איתן, שהן שיחות עם יותר עומק, עם הרבה יותר סבלנות ואורך זמן הגעתי לנקודות כשל, לדוגמא האלימות המילולית בתוך הבית שהן סופגות, הנושא של חלוקת הרכוש רק כדי לסיים כבר את הפרשות האלה, ואז למצוא את עצמן במצב שהן צריכות להיעקר מהסביבה הטבעית כדי למצוא דירה חלופית כי הן צריכות למכור את הדירה.

גילה גמליאל: מה הגישה בבית משפט, זה מה שאני רוצה לדעת, כדי לקבל את הפרספקטיבה הכללית שבאה מתוך ההליך המשפטי וכן תוך כדי ניסיון לראות איך הצדדים ואיך בית המשפט רואה את התמונה הכללית.

שאול שוחט: קודם כל יש פתרונות משפטיים לכל דבר או כמעט לכל דבר.

שאול שוחט: כאשר מדובר במצב של אלימות, גבירתי הולכת כל הזמן לאלימות מילולית, אבל נתחיל עם האלימות הפיזית.

שאול שוחט: אז יש צוי הגנה, ויש את הזכות של האישה למדור שקט ושלו, וגם הפסיקה אמרה שהתעללות נפשית היא בגדר אלימות שמזכה את האישה בהרחקתו של הבעל.

שאול שוחט: או להיפך.

שאול שוחט: הכל להיפך רבותי, כשאני אומר אז הכל גם להיפך, אני לא רוצה שתחשדו בי בשום דבר בעניין הזה.

שאול שוחט: אז זה במסגרת הנושא של מדור שקט ושלו.

שאול שוחט: יש גם את הנושא של החוק למניעת אלימות במשפחה.

שאול שוחט: כשהחוק למניעת אלימות במשפחה מגדיר במפורש כאחד המקרים שבהם אפשר להרחיק בן משפחה פוגע, נאמר ככה, מהבית, זה התעללות נפשית מתמשכת שאיננה מאפשרת ניהול של אורח חיים תקין בבית.

שאול שוחט: זאת אומרת האפשרות הזאת קיימת בספר החוקים.

שאול שוחט: פונים לבית משפט, מגישים את התביעה המתאימה.

שאול שוחט: אם בית המשפט נותן את הצו או לא זה בית המשפט יחליט אם נותן או לא.

שאול שוחט: הזמינות של החוק למניעת אלימות במשפחה זה מיידי.

שאול שוחט: אבל כאשר מוגשת תביעה על פי החוק הזה בית המשפט מקבל אותה מייד, או השופט התורן, באותו יום הוא נותן החלטה, או שהוא נותן דיון למחרת או לעוד יומיים או שהוא נותן את הצו ובתוך שבעה ימים הוא חייב לקיים דיון במעמד שני צדדים.

שאול שוחט: זאת אומרת הזמינות לקבל את הצוים המתאימים כדי להימנע היא קיימת.

שאול שוחט: יכול להיות שבמקרה כזה או במקרה אחר לא נותנים את הצו.

שאול שוחט: זו כבר שאלה עניינית.

שאול שוחט: לגבי הנושא של הגירושין או חלוקת הרכוש, הבעיה שברגע שמתנים את חלוקת הרכוש בפקיעת הנישואין ישנה בעיה.

שאול שוחט: צריך לחלק את הרכוש גם אם לא פקעו הנישואין.

שאול שוחט: בחוק יחסי ממון יש הוראה בסעיף 8 לחוק שבו מאפשרת אותה הוראה לבית המשפט, על פי שיקול דעתו ועל פי קריטריונים מסויימים, יש גם התייחסות בפסיקה לנושא, שלא להורות למשל על חלוקת הרכוש מחצה ומחצה, אלא לקבוע דירוג חלוקה אחר.

שאול שוחט: ופה אני נדרש לאותו עניין שכתוב פה במסגרת הדברים שרציתי להתייחסות, זה הנושא של חלוקת הרכוש בין בני הזוג.

שאול שוחט: אני כתבתי מאמר בספר שמגר, ואני חושב שהייתי הראשון שפתח פתח בפסיקה בעניין הזה.

שאול שוחט: משום שהקונספציה היא, גם על פי הלכת השיתוף לפחות, מי שהתחתן לפני ראשון לראשון 74' זה שמדובר כשיש רכוש משותף מחלקים אותו חצי חצי.

שאול שוחט: זה כמו זכות קניינית.

שאול שוחט: לא משנה אם זה רשום על שמו של הבעל, לא משנה אם זה רשום על שמה של האישה, ובלבד שיתמלאו התנאים של הלכת השיתוף שמוכרים בפסיקה.

שאול שוחט: אני קראתי לזה חלוקה שווה אבל אני גם אמרתי שהחלוקה השווה איננה מביאה שיוויוניות בחלוקה.

שאול שוחט: והמאמר שלי, שפורסם בספר שמגר, אתם תוכלו לראות אותו ולקרוא אותו, הוא על הלכת השיתוף וחלוקה שווה לשיוויוניות בחלוקה.

שאול שוחט: למה אני מתכוון בשיוויוניות בחלוקה, כשאני מחלק את האישה, שאיננה עובדת ונשארת עם ארבעה ילדים, את מחצית הדירה היא מקבלת כי מגיע לה.

שאול שוחט: ונניח שיש גם מיליון שקל בבנק היא גם מקבלת חצי מיליון שקל.

שאול שוחט: אבל היא לא עבדה, אבל הבעל הוא איזה שהוא פרופסור או הבעל הוא בתפקיד אחר שממשיך לצבור ולעבוד והיא פוטנציאל העבודה שלה הוא אפסי.

שאול שוחט: זה נכון שעשינו חלוקה שווה וזה מאוד צודק ומאוד יפה, אבל אין שיוויוניות.

שאול שוחט: למה, כי אני אומר אם למשל בני הזוג התחילו מאותה נקודה מבחינת השיוויוניות והוא התקדם למעלה, היא נשארה קצת מאחור, נכון שישנה חלוקה ברכוש שנצבר, אני צריך להביא אותם עוד פעם בזמן הפירוד לאותה נקודה שיוויונית בהתחלה, ולאפשר לה לנסות לבנות את עצמה על כל מה שהיא ויתרה.

שאול שוחט: וזה יכול להיות הפוך.

גילה גמליאל: אתה בנית את כל התיזה הזאת על בסיס זה שנקודת ההתחלה יש לה משמעות בקביעת השיוויוניות הזאת,

שאול שוחט: אני מתכוון, אני צריך כשמפרקים את התא המשפחתי, החלוקה של חצי חצי לפעמים במקרים מסויימים היא נאותה והיא נכונה, אין בעיה עם זה.

שאול שוחט: אבל יש מקרים, והם רבים, שהחלוקה של חצי חצי על נכסי העבר איננה מקנה שיוויוניות.

גילה גמליאל: את זה אני מבינה, אני רוצה ללכת עוד צעד קדימה.

גילה גמליאל: השאלה הנשאלת עכשיו האם האינדיקציה על בסיס נקודת ההתחלה, כמו שאמרת, האם נקודת ההתחלה יש לה משמעות.

שאול שוחט: לא, מבחינתי לא, לחלוטין לא, כי הדברים נטמעים, הדברים מתבלבלים במהלך חיי הנישואין, הכל הופך להיות תא משפחתי אחד.

שאול שוחט: אני רק הגזמתי את זה כדוגמא.

שאול שוחט: בהחלט לא.

שאול שוחט: ולכן צריך למצוא את הדרך איך לעשות את זה.

שאול שוחט: ואני הצעתי, בחוק יחסי ממון יש את האפשרות הזאת.

שאול שוחט: אז לכן לעניות דעתי, נאמר פה כביכול מה פתאום, שילך וישאיר את הכל.

שאול שוחט: זה לא בדיוק כך.

שאול שוחט: יכול להיות שבמסגרת אותה הצעת חוק צריכים לבדוק איזה שהם קריטריונים אחרים.

גילה גמליאל: אנחנו עוסקים היום פחות בסוגיה של עצם סרבני הגט ופחות בנישה הדתית סביב העניין, יותר בהליך המשפטי סביב עניין הממון.

גילה גמליאל: השאלה היא באמת מה אפשר לסייע, מה השוט שחסר לכם כדי שדברים כאלה יזדרזו?

אלי בן דהן: אני אומר בהמשך לדבריו של השופט שוחט שאני מסכים עמו.

אלי בן דהן: קודם כל מילה בנושא סרבני הגט, אנחנו חושבים שיש גם עוד נישה שלא מטופלת היום וזה הנושא של בעלים שהם סרבני גט אבל לא בעלי רכוש.

אלי בן דהן: יש, וזה אולי לא באיזור תל אביב וגוש דן, אבל אנחנו הרי אמונים לדאוג לכל תושבי מדינת ישראל.

אלי בן דהן: אני יכול לומר שבאיזורים בפריפריה מעבר לגוש דן יש לנו בעיות קשות עם אנשים שהם סרבני גט, ואין להם רכב ואי אפשר לסגור להם את חשבון הבנק כי אין להם חשבון בנק, הם חיים רק במזומנים.

אלי בן דהן: אבל לעומת זאת אנשים כאלה בדרך כלל יש להם גמלאות שונות.

אלי בן דהן: אני יודע שאני אומר פה דבר קשה, אבל צריך לחשוב לפעמים להעביר את הגמלה או להקפיא אותה.

אלי בן דהן: זו הצעה שצריך לדון בה בכובד ראש אבל זאת הצעה שהיא בהחלט אמורה לכסות פלח אוכלוסיה לא קטן של אנשים שאין לנו לגביהם אמצעים אחרים אלא באמצעים הללו.

אלי בן דהן: ואני יודע ממקרים שבהם בכל מיני סיבות הגמלאות שלהם עוכבו, זה הביא אותם מהר מאוד לפתרון בעיית הגט.

אלי בן דהן: זה נושא שהתחלנו דיונים עם משרד המשפטים.

אלי בן דהן: לגבי הנושא של חלוקת רכוש לפני מועד פקיעת הנישואין, הצעה שפה מדברים עליה, אני יודע שהיו גם דיונים עם מספר דיינים, ואני רוצה לומר פה עצה, אני לא, חברת הכנסת גילה פינקלשטיין לא דיברה איתי אבל אני יכול לומר שבהצעת החוק שכן עברה אנחנו צעדנו יד ביד ועזרנו לה מאוד.

אלי בן דהן: בסופו של דבר הרי אני מניח שכל חבר כנסת מעוניין שהצעת החוק שלו לא תהיה דקלרטיבית ותעבור בקריאה טרומית ואחרי זה תיפול אלא כל אחד מעוניין כשהוא מעלה הצעת חוק שהיא בסופו של דבר תתקבל ותהיה אות חיה בספר החוקים של מדינת ישראל.

אלי בן דהן: אני מציע, אני אומר לכם את זה כמי שהעביר, למרות שאינני חבר כנסת אבל כל אחד יודע שאני העברתי פה הרבה חוקים בכנסת, בשנות עבודתי כמנהל בתי הדין הרבה מאוד חוקים הצלחתי להעביר בצורה של שיתוף פעולה.

אלי בן דהן: גם בעניין הזה של חלוקת רכוש לפני פקיעת הנישואין יש רעיונות ויש מחשבות גם אצלנו.

אלי בן דהן: זה נכון שלפני מספר שנים היתה התנגדות, מכל מיני סיבות, וגם אז, כי זה נעשה בצורה של אי שיתוף פעולה ומן כוחניות מסויימת שבאה בדרך שמנסים לכפות את זה ללא הידברות.

אלי בן דהן: אני אומר לכם, ההצעה הזאת לא תקודם והשופט שוחט יודע וכולנו יודעים על הצעות כאלו שעשרים וחמש שנה מנסים לקדם והן לא עוברות.

אלי בן דהן: אני בהחלט חושב שאפשר, ואני מציע וממליץ, אני גם אדבר עם גילה פינקלשטיין בעצמה, אני למשל, אני אומר, אני קצת מופתע שאני בא לפה ורואה את הצעת החוק הזאת.

אלי בן דהן: אני חושב שמן הראוי היה, גם לטובת העניין, שתדבר איתי.

אלי בן דהן: אני לא נחשב מאלה שלא מקדמים את הדברים ואני חושב שבהידברות, ויש לי גם רעיונות איך לקדם בצורה כזאת.

גילה גמליאל: צריך למצוא לעניין הזה פתרון וחייבים למצוא לו פתרון מהסיבות שמנינו אותם, וצריך גם לסייע לבית הדין הרבני גם להתיר נישואין.

בת שבע שרמן: לצורך גיבוש הצעת החוק הזאת, אני רק רוצה לדייק קצת את הדברים, נפגשנו גם עם נציגים של הדיינים.

בת שבע שרמן: נקבעו מספר פגישות, הם הופיעו רק לפגישה אחת וביקשו שלא להופיע לפגישות האחרות.

בת שבע שרמן: אנחנו כן רצינו את שיתוף הפעולה שלהם,

גילה גמליאל: אני אתייחס לכמה דברים.

גילה גמליאל: קודם כל אני רוצה להצטרף לדברים של כבוד השופט שוחט שבכל הנושא הזה של גירושין יש כללים משפטיים, יש מצבים שאפשר לפתור אותם במסגרת בתי המשפט.

גילה גמליאל: אני חושבת שלא כל מקרה שעולה זה דבר שצריך להמציא עליו את הגלגל ולבנות כלים משפטיים.

גילה גמליאל: היו פה בישיבה מספר מקרים ואני לפחות שמעתי על יותר מעשרים, זו כבר תופעה.

גילה גמליאל: וכשמדובר בתופעה אז צריך לראות איפה בדיוק הבעייתיות בחוק שלא נותנת מענה לעניין.

גילה גמליאל: במצב כזה אנחנו כאן מתכנסים.

גילה גמליאל: יכול מאוד להיות שכפי שהשופט שוחט אמר הנושא של נקודת האיזון, כל הנושא מבחינת הזמן שאם זה יוקצב לתשעה חודשים ואז יצרו את הזמן, אולי כמו שהרב אליהו אומר תימצא נוסחה מוסכמת על כולם שתענה ותיתן כלים גם בנושא הגט אז למנוע מהם את הדברים אז זה ייצור מצבים של פחות עינוי נשים בדין של גירושין.

גילה גמליאל: כל הדברים האלה מקבלים זרז מרגע שהם עולים לדיון בוועדה.

גילה גמליאל: עכשיו אני ברגע שאני שומעת מקבוצת נשים מצוקה, נשים משכילות ברובן, הן הגיעו כולן, כל אותן נשים שאני נפגשתי איתן מחתך אוכלוסיה סוציו-אקונומי מאוד גבוה, ונראה שיש איזו שהיא תופעה שפורצת בנקודת גיל מסויים, היא נעה ממש בחתך גילאים מאוד מאוד ספציפי.

גילה גמליאל: קלטתי משהו לא בטוב.

גילה גמליאל: אני מדברת כרגע על תופעה שמוגדרת, וחתך סוציו-אקונומי מאוד מוגדר.

גילה גמליאל: אפילו הייתי יכולה להגדיר את אותן נשים שדיברו איתי בחתך גיל מסויים.

גילה גמליאל: זאת אומרת זה משהו שהוא כרגע לא נותן מענה כנראה בפן מבחינה חוקית.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר יתרה מזה שכשאתה ביקשת כנראה את הנושאים לדיון כשפנו אלי אמרתי להם שקשה לי למקד את הנושא של הדיון בבעיה המוגדרת שגם תישמע, כי זה משהו שהוא לא מספיק היה ברור אפילו לנו מה בדיוק הבעיה שצריך לפתור אותה.

גילה גמליאל: הבעיה ברורה, מה בדיוק הפתרון שיכול לתת מענה.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר שאני שמחה לשמוע שכאן כבר אני שומעת כלים שאולי יוכלו לסייע בבעיות האלה.

גילה גמליאל: אם אמרה כאן הגברת באופן כללי שהוא כבר עושה את הרומן שלו אז שהוא ילך וייתן את הכל, הרעיון היה שאפשר לעשות את ההפרדה עד קבלת הגט בקטע שכל אחד יעשה את החיים שלו מבחינת הממון והחיים, וכאן צריך למצוא גם את הסיוע של בית הדין כדי לסגור את היריעה.

מוריה בקשי: האמת היא שזה מה שרציתי להגיד, שבתוך הסיפור הזה של מצוקה, של גירושין, שהיא תמיד מצוקה, אנחנו צריכים לנסות ולמפות איזה דברים אפשר לפתור באמצעות החוק בבתי משפט ועם כל הכאב והמצוקה הקיימת, ואילו דברים יש לנו בעיה שאנחנו צריכים לתת לה מענה כאן בחקיקה מעבר לבעיה הספציפית של מקרה.

מוריה בקשי: וכאן אני נכנסת לדברים שעלו.

מוריה בקשי: אני חושבת שהנושא שעלה כאן, הנושא של הקדמת מועד איזון המשאבים, נדמה לי שרוב האנשים שמכירים את הנושא הזה יודעים שיש כאן בעיה אמיתית שצריך למצוא לה מענה.

מוריה בקשי: הנושא הספציפי הזה נדון בכנסת הקודמת והיתה איזו שהיא הצעת חוק והיום יש הצעת חוק פרטית, יש גם תהליך שאנחנו עבדנו עם עיקר על איזה שהוא ניסח של הצעה ממשלתית, בין אם היא תיכנס לאיזה שיפוץ של הפרטית.

מוריה בקשי: אנחנו בתוך תהליך שאנחנו עובדים עליו ובעניין הזה אני מניחה שגם בתי הדין, אם הם עדיין לא נכנסו לתמונה הם נכנסים.

מוריה בקשי: אבל זה ודאי נושא שכולם מסכימים שהוא טעון דיון.

גילה גמליאל: אז אנחנו טוענים שהוא זקוק לזירוז.

מוריה בקשי: בהחלט, והנושא הזה הוא בעבודה, ואני מקווה שאנחנו נצליח למצוא פתרון שגם לא ייצור בעיות עם ההלכה וגם יתן מענה.

מוריה בקשי: אני רוצה להזכיר רק שהיתה בזמנו ועדה ברשות השופט חשין, שהיו בה דיינים ושופטים ואנשי אקדמיה, שבמסגרתה עלה, ועדה שדנה בנושא חוק יחסי ממון ובמסגרתה עלה גם הנושא הזה של הקדמת איזון המשאבים.

מוריה בקשי: בין אנשי ההלכה היתה נכונות לשקול כיוון כזה, יש מקומות בהלכה שמאפשרים גם הקדמה מסויימת.

מוריה בקשי: איך בדיוק ומה זה הדברים שאנחנו צריכים לשבת ולסגור.

מוריה בקשי: זו נקודה אחת.

גילה גמליאל: אז אני אצטרף להצעה הזאת, כדי שהיא תקבל גם את הערך מוסף של הוועדה על מנת שתתקדם.

גילה גמליאל: אני חושבת שיש כאן חשיבות עליונה.

גילה גמליאל: אני לא יודעת אם מספיק הנקודה הובהרה אבל המצוקה האמיתית שקיימת היום, במיוחד בקרב נשים שהן מעל גיל הארבעים שנאלצות לספוג מלבד פירוק התא המשפחתי גם את כל התקופה הזאת של להיגרר בעניין האישי ולספוג את הבן זוג באותו בית, ולדעת האם היא עוברת עכשיו דירה והאם היא תצטרך למכור את הבית, כל הפרוצדורות האלה יוצרות ממש בעייתיות שצריך למצוא את הכלים.

גילה גמליאל: אני אשמח לשבת אתך גם כן, אני אשמח גם לדבר עם חברתי גילה פינקלשטיין כדי שהיא תקדם את העניין הזה.

שלומי מור: אני מהלשכה המשפטית במוסד לביטוח לאומי.

שלומי מור: אני רוצה להתייחס להערה של כבוד הרב בן דהן לעניין הפסקת גמלאות.

שלומי מור: ככל שאני מבין דיבר כבוד הרב על גמלאות של המוסד לביטוח לאומי ואני מאוד מציע להיות מאוד זהירים בעניין ולבחון עקב בצד אגודל איך הדבר עלול או יפגע בזכאים לגמלאות.

שלומי מור: יש לזכור שחלק מהגברים שמבוקש שיתנו גט הם נפגעים, נפגעי עבודה, נכות כללית, נפגעי איבה, שמתקיימים מהקצבאות הללו.

שלומי מור: מדובר בקצבאות קיום במקרים רבים.

שלומי מור: ולכן הקפאת הגמלאות האלה משמע מבחינתם חרפת רעב.

שלומי מור: ולכן ראוי מאוד לבחון בזהירות רבה את הסנקציה הזאת.

גילה גמליאל: אם זו חרפת רעב אל מול חרפת ההתעללות בנשים אז צריך לבחון את משקל כבוד האדם והתנאים שלו גם בעניין הזה.

גילה גמליאל: לא הייתי פוסלת לחלוטין את הגישה הזאת.

גילה גמליאל: תחשוב שאם כבר בית הדין הגיע למסקנה שהוא מענה את העניין בהיבט של מתן הגט, עד לאן הגענו, אם כבר זה הגיע למצב כזה שבית הדין החליט והוא עדיין מתעקש והופך להיות על בסיס בית הדין הרבני לסרבן גט, אז זה נתון בידיו.

שלומי מור: אני לא יודע אם לבית הדין הרבני יש את הכלים לבחון את מצבו הסוציאלי,

גילה גמליאל: זה לא משנה.

גילה גמליאל: מה שבטוח אפשר לבחון את מצבה של האישה שמענים אותה.

גילה גמליאל: עם כל הכבוד, זו דעתו, וזו דעתי כאן כיו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה לא לשמוע את הדברים האלה בהקשר של נשים ולומר שזה עובר לסדר היום.

שלומי מור: מעבר לכך גבירתי למעשה לפי חוק הביטוח הלאומי בגין חוב מזונות ניתן לעכל גמלאות.

שלומי מור: ולכן מקום שנקבע שהחייב לא יהיה זכאי לגמלאות פגענו או בקופת המדינה שמשלמת את המזונות או באישה שיכולה היתה לעכל את המזונות.

שלומי מור: ולכן נראה לי שאנחנו לא נשיג את מטרתנו.

שלומי מור: מעבר לכך רציתי לציין, אני לא יודע אם כולם מודעים לכך, וזה יוזמה ברוכה שהרב בן דהן מקדם מדי שנה בשנה, ניתן לנו אישור מדי שנה בשנה של עשרה או עשרים מקרים שבהם אנחנו מוחקים חוב מזונות של חייבים שלא ניתן לפעול כלפיהם בשום סנקציה נוספת, וזאת על מנת, בדרך כלל מדובר באנשים שמתחמקים מאיתנו על ידי כך שהם גרים מעבר לים, בארצות הברית, בקנדה וכו', ובמקרים האלה אין שום סנקציה שבית הדין יכול לנקוט.

שלומי מור: ואז באמצעות מתווכים אנחנו מוחקים להם את חוב המזונות והם נותנים גט.

גילה גמליאל: אז עם כל הכבוד, לנו זה נשמע הגיוני והנושא השני לא.

רחל לב מור: אני טוענת רבנית, אני כאן כנציגת עיקר יחד עם חברתי עו"ד בת שבע.

רחל לב מור: את אמרת שהיה איזה בלבול, לא היינו בטוחים סביב מה הנושא יהיה היום.

רחל לב מור: ואני רוצה להצביע על אני חושבת אחד משורשי הבעיה של הבלבול, שאנחנו באנו לדבר על איזון משאבים ועל כספים.

רחל לב מור: מפני ששמעתי קולות שונים מגב' הדס וגם מסביב לשולחן.

רחל לב מור: החוק פועל על פי השקפת עולם ליברלית והגט מתקבל על פי הדתי.

רחל לב מור: וזה לא זהה.

רחל לב מור: אפילו בהשקפת העולם הליברלית אנחנו מתבלבלים.

רחל לב מור: מצד אחד אנחנו אומרים, מנקודת המבט הנשית, אנחנו אומרים טוב, אז האישה זכאית למחצית הנכסים שהצטברו בזמן הנישואין בזמן פקיעת הנישואין, שבודאי צריכים לקבל את הצעת החוק לשנות את הזמן, להקדים את הזמן.

רחל לב מור: אבל בכל אופן אנחנו אומרים שאנחנו רוצים מחצית.

רחל לב מור: מצד שני אנחנו שומעים מאיזו אישה שנפגעה, ושמעתי מוזיקה כזאת יוצאת מפי הגב' הדס, שאם הוא גרם לפירוק המשפחה אז הוא צריך לשלם על כך.

רחל לב מור: זאת אומרת אם הוא בגד בי אז הוא צריך להשאיר לי את כל הבית וכל הנכסים.

רחל לב מור: וזה לא זהה, זה סותר אחד את השני.

רחל לב מור: זאת אומרת אחד, הגישה הראשונה של איזון המשאבים ושיוויוניות, אפילו שיוויוניות משופרת, כמו שכבוד השופט אמר, שיוויוניות מתוקנת יותר, עם ראיה לעתיד, הגישה הזאת מבוססת על גירושין ללא אשם, שאי אפשר להחזיק בנאדם בתא המשפחתי אם הוא לא רוצה להיות נשוי.

רחל לב מור: אני חושבת שתשעים ותשעה אחוז מהנשים בחדר הזה בלי המודעות דוגלים בשיטה הזאת, שאם מישהו רוצה לצאת מהנישואין שניתן לו לצאת.

רחל לב מור: אבל אז, אם הוא יוצא מהתא המשפחתי, אז יש שיוויוניות בחלוקת הרכוש.

רחל לב מור: אין קשר בין הגירושין ובין הרכוש.

רחל לב מור: אבל מצד שני אנחנו בתור נשים שומעים סיפור זוועתי, ובעינינו זה בהחלט זוועתי, ושומעים אה, המנוול הזה הוא מפרק את התא המשפחתי ושובר את החלום שהיא הצליחה לבנות, יחד אתו, אז הוא צריך לשלם על כך.

רחל לב מור: אבל זה לא הולך ביחד.

רחל לב מור: יש קשר בין הכסף לגירושין או אין קשר בין הכסף לגירושין.

רחל לב מור: יש כאן נקודת מפגש של שתי השקפות עולם שונות ואנחנו צריכים להיות ערים וערות לכך כדי להבהיר את כל הבלבול הזה.

רחל לב מור: זאת נקודה ראשונה.

שאול שוחט: הנושא של האשם בגירושין לא אמור להוות קריטריון מבחינתו של אחד מבני הזוג.

שאול שוחט: זה יכול להיות גם הפוך.

שאול שוחט: אלא הנושא של השיוויוניות בחלוקה צריך להיות על פי קריטריונים אחרים.

שאול שוחט: קריטריונים של פוטנציאל, של יכולת, קריטריונים של מי נשאר עם הילדים ואיזה מזונות משולם, מי יש לו, מי אין לו, מי יכול להתקדם בחיים.

שאול שוחט: הנושא של הון אנושי.

שאול שוחט: הנושא של נכסי קריירה שכרגע זה מתחיל להתגבש איפה שהוא בפסיקה.

שאול שוחט: אלה צריכים להיות הקריטריונים.

שאול שוחט: הקריטריון הוא בסדר, אתה יוצא, אבל תן לי את האפשרות שאני אוכל להתחיל מחדש.

שאול שוחט: לא בגלל שאני מענישה אותך אלא בגלל שיצרת מצב שבו עכשיו מה שיש לי אין לי, אז בבקשה תן לי להתארגן קדימה.

שאול שוחט: אתה נמצא כמה צעדים לפניי.

רחל לב מור: חברת הכנסת גמליאל, אם אני אנסה לקרוא את המחשבות שלך אני חושבת שבלב שלך התגובה האינטואיטיבית שלנו בתור נשים זה לא מה שכבוד השופט הגדיר עכשיו.

גילה גמליאל: לא, אני דיברתי על דברים אחרים.

גילה גמליאל: אני דיברתי על מצב של נשים שהן עדיין לא קיבלו גט וצריכות לסבול את הבעל לדוגמא בתוך הבית, את ההתנהלות,

רחל לב מור: אבל גם הזכרת למה אישה צריכה לעבור דירה,

גילה גמליאל: לא יתנו צו הרחקה מהבית אם הוא לא מתעלל בה, גם לא נפשית.

שאול שוחט: לא נכון, לא מסכים אתך, לחלוטין לא.

גילה גמליאל: אני מעלה שאלות שמן הראוי שהן יישאלו.

גילה גמליאל: וזאת שאלה שהיא שאלה עקרונית וחשובה.

גילה גמליאל: מה קורה במצב שבני זוג התיק שלהם נגרר שלוש שנים, האם הם צריכים למצוא את עצמם גרים ביחד באותה דירה, ואם מישהו מהם צריך לעזוב למה זו תהיה האישה ולא הגבר.

גילה גמליאל: אם מבחינה דתית נניח שאותה אישה לא יכולה נניח לממש זוגיות חדשה כי אז הבעל באותו רגע יכול ללכת לבית משפט, להראות שהיא בגדה בו ואז היא לא תקבל כלום.

אלי בן דהן: אין שום קשר בין מי גרם לפירוד או מי גרם לגירושין לבין חלוקת הרכוש.

אלי בן דהן: אין שום קשר.

בת שבע שרמן: אני מבקשת להבהיר את הדברים.

בת שבע שרמן: אם אנחנו כבר מדברים על מקרה של אישה שנטען שהיא מורדת, בבית הדין, תיק שתלוי היום אני חושבת עדיין בבג"צ, אישה שנטענה כמורדת, הוחלט שכיוון שהבעל שילם יותר עבור הדירה אז לו מגיע יותר מערך הדירה והיא תקבל פחות מערך הדירה.

בת שבע שרמן: אבל כיוון שמשכנתא היא איננה מתנה המשכנתא תחולק חצי חצי על שניהם.

בת שבע שרמן: אבל להגיד שאין שום קשר זה לא מדוייק.

שאול שוחט: זו פרשנות לא נכונה של הוראות החוק במקרה ספציפי.

בת שבע שרמן: יש גם בבית המשפט עניין של אשמה ועניין של מזונות אישה.

בת שבע שרמן: רק בעניין של מזונות אישה יש מקום לשאלת האשמה.

בת שבע שרמן: אם אישה אשמה, אישה לא תקבל מזונות.

שאול שוחט: כולנו מכירים את חוק יחסי ממון, וכשזה הגיע לבג"צ, בג"צ התערב.

גילה גמליאל: השאלה הנשאלת היא, אני שמחה על העודף אנרגיה כאן כי בסופו של תהליך רק ישיבות כאלה שיש בהן ויכוחים גם משהו זז.

גילה גמליאל: ככה גם הצלחנו להזיז דברים בישיבות שבאמת היה בהן דיון פורה והרבה ויכוחים.

גילה גמליאל: השאלות הנשאלות כאן בעניין כזה, האם לדעתך כשופט החוק היום כלשונו הוא לא מספק כי הוא נתון לפרשנות הזאת.

גילה גמליאל: חוק הממון- - -

שאול שוחט: החוק בעניין הזה של איזון המשאבים הוא בהחלט מספק.

שאול שוחט: הוא אומר במפורש.

שאול שוחט: כשזה מגיע לבית משפט, בית משפט פוסק על פי הוראות החוק.

שאול שוחט: כשזה מגיע לבית הדין הדתי בית הדין הדתי מנסה להפעיל את הוראות הדין הדתי.

שאול שוחט: הוראות הדין הדתי באשר לעם מה יוצאת האישה בגירושיה הן שונות.

שאול שוחט: יש עניין נכסי צאן ברזל וכל מיני מושגים שהדין הישראלי החילוני איננו מכיר בהם בזמן פירוק הנישואין.

שאול שוחט: עכשיו הוראות חוק יחסי ממון, יש הוראה שאומרת שכשבית הדין הרבני נדרש לשוויה הרכושי בין בני זוג חובה עליו כהוראת חוק חילונית טריטוריאלית, שמחייבת את בית הדין הדתי, לפסוק על פי הוראות חוק יחסי ממון.

שאול שוחט: אם הוא לא פוסק על פי חוק הוראות יחסי ממון הוא חורג מסמכות.

שאול שוחט: ואז הולכים לבג"צ ובג"צ מבטל את ההחלטה.

שאול שוחט: אדרבא, לגבי בני זוג שהתחתנו לפני החוק היה לנו את הלכת בבלי.

שאול שוחט: ובהלכת בבלי, גם אם זה לא חוק, גם אם זה על פי הלכה שהתקבלה בפסיקה, אתה היום אמור לפסוק על פי הוראות החוק ואתה חייב לחלק חצי חצי.

גילה גמליאל: כלומר אם אנחנו מנסים למקד את הבעיה, אני מדברת על משך השהות יותר מאשר על עצם החוק עצמו.

אמיר שי: אני ממייסדי עמותת הורות שווה.

אמיר שי: רציתי להתייחס לעמוד האחרון, יש לבדוק אם יש בחלוקת רכוש זאת משום מתן פתח לבן הזוג אשר אמור לשלם דמי מזונות להימנע מתשלומם.

אמיר שי: זה העמוד של הנקודות.

אמיר שי: בלי להרבות יותר מידי בדברים רציתי לזרוק רעיון שאולי זה יתגלגל הלאה, אולי זה ייתקע כמו הרבה רעיונות.

אמיר שי: והרעיון הזה הוא נושא שאני קורא לו קרן מזונות.

אמיר שי: לקחת מהרכוש המשותף ולפני שמחלקים אותו בין האמא והאבא לתת את הדעת, לשקול, כל משפחה עם הנסיבות שלה, כמובן שזה רעיון גולמי, לשים סכום מסויים בצד שיהווה כרית בטחון למזונות, לימים קשים.

אמיר שי: שני יתרונות לדבר הזה.

אמיר שי: ראשית, כיוון שאתה לוקח את הכרית הזאת מתוך הרכוש המשותף אתה בעצם לוקח משני ההורים.

אמיר שי: יש פה שיוויוניות.

אמיר שי: נגיד יש לבני הזוג מאה ארבעים אלף דולר, זה הכסף שלהם בעולם באיזון כל הנכסים, אני לא מדבר על מניות וחברות, אתה לוקח שלושים אלף דולר, שבעצם כאילו כל אחד מהם נתן חצי, שם את זה בצד.

אמיר שי: יש לזה חשיבות אחת,

גילה גמליאל: אני אשמח לקבל טיוטה של ההצעה, בטח לא על רגל אחת כאן במהלך הדיון.

גילה גמליאל: מישהי שלא דיברה שרוצה לדבר.

יונית: לי היה מקרה סבוך.

יונית: עכשיו יצא טרנד חדש של תביעת לשון הרע בין בני זוג.

יונית: אני במקרה נשואה לעורך דין מאוד מאוד מפורסם, ששיסע את חברתו, ואני אומרת בכוונה שיסע את חברתו להגיש נגדי תביעת לשון הרע, דיבה, והיא זכתה בה.

יונית: אני חושבת שמשמעות תביעת הפיצוי בסעיף הזה היא תקדימית ובעלת השלכות מרחיקות לכת שתוצאתן קשה, הן לגבי והן כמדיניות שיפוטית כללית.

יונית: היום כל גבר שירצה להיפטר מאישתו יכול לשסות בה את חברתו, מאהבתו.

יונית: זה נורא.

יונית: אני נשארתי ערום ועריה.

יונית: אני ארבע שנים, והוא עושה את כל שביכולתו לנשל אותי.

יונית: תלויות ועומדות נגדי תביעות אינסופיות.

יונית: ואני שואלת את עצמי איפה אפשר לעצור את הבנאדם.

יונית: אני לא פשעתי, לא בגדתי, לא עשיתי שום דבר.

יונית: נכון, היא והוא גרמו לי גם לומר דברים.

יונית: הם עשו ככל שביכולתם לומר, אני כולי נסערת.

יונית: המשפחה שלי התפרקה, הבית התפרק, אני אהבתי אותו מאוד, אני עבדתי אתו אחת עשרה שנים במשרד.

יונית: אני בניתי אותו.

יונית: למעשה הוא קיבל את עריכת הדין ואני התחלתי לעבוד אתו.

יונית: לא הופרשה לי משכורת, לא בטוח לאומי, לא שום דבר.

יונית: כלום.

יונית: נשארתי כלום, פשוט לקח את הכסף והעלים את הכל ואני נשארתי בלי כלום.

יונית: אני גרה בדירה שכורה.

יונית: עכשיו הוא מבקש גם את הכספים שהשופטת פסקה שנתיים, בגלל פירוק השיתוף ובמסגרת פירוק השיתוף היא נתנה לי שנתיים מדור.

יונית: עכשיו הוא דורש את המדור בגלל שלא מגיע לי מדור כי אני לא אישה נשואה, בגלל שהוא הלך והתיר את הנישואין כי היינו נשואים נישואין אזרחיים אז הוא התיר את הנישואין שלו ברבנות, והרבנות התירה את הנישואין שלנו ללא מילה, רק בגלל שאני נשואה נישואין אזרחיים, כאילו זה סוג ב' של הנישואין.

יונית: שהוא דרך אגב היה נגד המימסד הרבני ולא נכנס למימסד הרבני מראש.

יונית: אז עכשיו זה תלוי ועומד בבג"צ הנושא שלי, אצל השופט ברק, שזה באמת מאוד מאוד רציני, זה פורסם בעיתונות הציבורית.

יונית: איך אפשר באמת לעצור בנאדם שיש לו את כל המשאבים ולי כבר אין, אני עכשיו נשארתי בלי כלום.

יונית: יש תביעה שעומדת נגדי תלויה בגין לשון הרע, גם הוא הגיש את אותה תביעה, עם אותה מלים שלה נגדי.

יונית: ואני לא יודעת איך להתמודד עם זה.

יונית: אני לא מיוצגת כי אין לי כסף לעורך דין.

יונית: לא די בכך שהיא זכתה בתביעה, היא גם הגישה ערעור במחוזי.

יונית: זה דרש ממני לעשות הלוואה, ואין לי ממה לחיות.

יונית: עיקולים אצל כונסי הנכסים על דירה שלא נשאר ממנה כלום, פשוט כלום, כי היא היתה ממושכנת.

יונית: אני לא יודעת.

יונית: ארבע שנים אני בתוך הסיפור הזה.

תקוה רגר: אנחנו מדברים על ענין הפנסיה.

תקוה רגר: אני רוצה להתחיל מדוגמא ואחר כך נעבור לצד העקרוני של העניין.

תקוה רגר: אישה שהיתה נשואה עשרים וחמש שנה, בעלה עבד באופן מסודר, בבזק, באוניברסיטה, בצה"ל, לא משנה, וחסך לו פנסיה.

תקוה רגר: היא עבדה במשרות חלקיות, ילדה שלושה ילדים, עזבה, חזרה, נסעה אתו לחו"ל אם זה פרופסור או מה, ואחרי עשרים וחמש שנה, אישה בת חמישים, הוא מחליט שנמאס לו, יש לו מישהי, ויוצא מהבית וגר עם מישהי אחרת.

תקוה רגר: היא עדיין אישה נשואה אבל היא פרודה.

תקוה רגר: במקרה והוא ימות לא יהיה לה גרוש פנסיה.

תקוה רגר: זאת אישה בת חמישים.

תקוה רגר: עכשיו במקרה והוא מסרב לתת גט אז היא נשארת במצב שאין לה כלום.

תקוה רגר: כי הוא מסרב גט.

תקוה רגר: למה הוא מסרב גט, מה אכפת לו, הוא גר עם אישה אחרת, הילדים לא יהיו ממזרים, חייו חיים טובים, אין לו שום בעיות.

תקוה רגר: הוא מסרב לתת לה גט כי לא כדאי לו.

תקוה רגר: הוא אומר אני לא אתן גט עד שלא תוותרי על חלקך בפנסיה.

תקוה רגר: לפי החוק, וזה אני ניסיתי להסביר לך כבר מזמן, כתבתי לך מכתבים, לפי החוק של איזון משאבים כיום כבר יש כמה פסיקות שהפנסיה נכללת במשאבים.

תקוה רגר: אבל חוק אחד לא עומד בתאום עם חוק אחר.

תקוה רגר: בחוק ההסדרים שודאי גם את הצבעת בעדו בתוך ששים העמודים יש עמוד אחד של שינוי תקנות הפנסיה.

תקוה רגר: ומה הוא אומר, בשינוי תקנות הפנסיה פרודה לא מקבלת, גרושה לא מקבלת את החלק היחסי שהיא חיה עם בעלה, אלא אם כן הוא מסכים.

תקוה רגר: הוא מסכים, היו כמה פסיקות בעניין, הוא הסכים שהיא תקבל את הפנסיה במועד ממושך שהוא עדיין בחיים, קרן הפנסיה לא רוצה לתת.

תקוה רגר: אני לא מכירה אותך.

תקוה רגר: אז היא צריכה ללכת לבית משפט.

תקוה רגר: צה"ל הפסיד, ערער, הפסיד עוד פעם.

תקוה רגר: מחר זה יהיה האוניברסיטה, צריך שוב ללכת לבית משפט.

תקוה רגר: אין חוק.

תקוה רגר: צריך הליך חקיקתי שיש לנו כבר את כל הסעיפים איך צריך לעשות את זה.

תקוה רגר: העברתי לך הכל.

גילה גמליאל: אני מצטערת לומר לך, אלי זה לא הגיע.

גילה גמליאל: ואני עוברת על כל הדואר שלי.

תקוה רגר: העברתי לך כמה פעמים.

תקוה רגר: כתבתי לך, העברתי לך.

גילה גמליאל: אלי זה לא הגיע מעולם.

גילה גמליאל: ממש לא הגיע אלי.

גילה גמליאל: אני אשמח שתעבירי אלי את החומר ואני אשמח לטפל בזה.

שאול שוחט: ידוע שהפנסיה היא חלק מהנכסים שהם ברי איזון.

שאול שוחט: מה שקורה זה שיש פסיקות שהאישה זכאית למחצית מהפנסיה גם כשהיא משתלמת בתשלומים איטיים, דהיינו מדי חודש, במהלך התקופה שנצברו בחיי הנישואין.

שאול שוחט: הבעיה היא שהיא היתה תלויה בבעל, זאת אומרת הבעל היה צריך להראות לה את התלוש, כמה פנסיה הוא מקבל, והוא צריך לתת לה חצי.

שאול שוחט: זו בעיה אחת.

שאול שוחט: הבעיה הזאת נפתרה כבר בפסיקה, גם שלי, שבה אני קבעתי שאישה זכאית לפנות ישירות לאותה קרן פנסיה או לאותו מוסד שמשלם את הפנסיה ולקבל ממנו ישירות, ויש חובה למשל על מת"ש צה"ל להעביר ישירות לחשבון שלה את חצי הפנסיה.

שאול שוחט: זה הגיע גם לבית המשפט המחוזי, בית המשפט המחוזי דחה את הערעור והוא קיבל את העניין הזה.

שאול שוחט: חוץ מאשר הסיפור של מס הכנסה אבל זה סיפור אחר לגמרי.

שאול שוחט: הנקודה שכן צריך להידרש לה זה שבאמת האישה זכאית לפנסיה כל זמן שהיא נשואה.

שאול שוחט: ברגע שמתגרשים היא למעשה כבר לא זכאית יותר לפנסיה.

שאול שוחט: וזאת נקודה שצריך לקחת אותה בחשבון.

תקוה רגר: יש כאן ניגוד בין שני חוקים.

תקוה רגר: חוק היסוד של זכות קניין של חצי הרכוש וחוק ההסדרים שמבטל את זה.

שאול שוחט: חוק ההסדרים, אני לא מכיר אותו אבל אני אגיד מה שאת אמרת, לא מבטל את הזכות העקרונית לפנסיה רק קובע תנאים מתי היא מאבדת את הזכות או לא.

שאול שוחט: זה צריך לשנות.

גילה גמליאל: רונית, כמו שאמרתי בתחילת הדברים שבגין הפגישה איתך החלטתי לקיים את הישיבה היום בנושא הזה.

גילה גמליאל: אני קודם כל מתנצלת מראש בשם הוועדה על הבירוקרטיה שמנעה מכן לקחת חלק פעיל במהלך כל הישיבה, מכיוון שמבחינה חוקית זה בלתי אפשרי.

רונית: היו צריכים לברר את זה מראש.

גילה גמליאל: אני מסכימה אתך, כנראה בגלל אי ידיעה של הנהלת הוועדה החדשה לא ידעו את הנושא הזה.

גילה גמליאל: אני אתן לך לדבר ואנחנו נקיים ישיבת המשך.

גילה גמליאל: בישיבת ההמשך את תוכלי להצטרף עם כל שאר הנציגות.

גילה גמליאל: כאן שמענו את העמדות של השופט שוחט שאנחנו נאמר לו מראש שאתן תהיינה חלק מהדיון הבא.

גילה גמליאל: רק ברשות

גילה גמליאל: כם אני רוצה להבהיר, אני רוצה לתת לך את זכות הדיבור, בתום הדברים שלך אנחנו ננעל את הישיבה הזאת ואנחנו נקיים ישיבת המשך בנושא.

רונית: אני יכולה ברשות

רונית: כם לקרוא מהר וברור כמה דקות מבוא כי אני רוצה קצת להכניס אתכם לעניינים, אני מבטיחה לכם לא לשעמם אתכם.

רונית: ההורים שלי עוברים משפט גירושין ארבע שנים, ואני לא מאחלת לאף אחד את הסיוט שאנחנו עוברים.

רונית: ואני נמצאת פה לא רק בגלל המשפחה שלנו שנמחקה בטיפקס אלא בגלל כל הנשים פה שנמצאות והחיים שלהן נכחדו.

רונית: ואני חושבת שכל אישה שיושבת פה, בלי להיכנס לפרטים, כל אישה בארץ בכלל, יש לה סכנה כזאת, כי היינו המשפחה הכי מאושרת בעולם, כך שאף אחד לא פטור מסכנה כזאת.

רונית: אני אקריא את המבוא מהר.

רונית: "כאילו לא די בכך שתהליך הגירושין היום קשה לאין ארוך, הקרע במשפחה גובה מחיר נפשי כבד, הרי שהממסד מעמיס בירוקרטיה קשה הגורמת לנזקים כספיים ונפשיים".

רונית: זאת אומרת לא מספיק שגם ככה שמו לך טיפקס, העמידו לך עובדה, אבל גם ככה מתחילה התדרדרות ולפחות אף אחד לא בא לעזור.

רונית: "המתגרשת ובני משפחתה נתקלים בסחבת אינסופית.

רונית: " גם גברים, אגב, רבותי.

רונית: "המתגרש והמתגרשת ובני משפחותיהם נתקלים בסחבת אינסופית של הליכי הגירושין בבתי דין לענייני משפחה ובבתי דין הרבניים.

רונית: נשים רבות סובלות מהליכי משפט שאורכים למעלה מארבע שנים, והסוף אף פעם לא נראה באופק.

רונית: אין גורם מרתיע לגברים, ולכן האנרכיה חוגגת".

רונית: לכן אנחנו גם פה.

רונית: "הבעל מנהל חיים כפולים, הוא משקיע בעצמו ובמאהבת והאישה שתמכה בו, בנתה אותו והילדים שלו מושלכים לחיק העבר".

רונית: תאמינו לי, מניסיון.

רונית: "אין פוצה פה.

רונית: בגלל הנתונים הסטטיסטיים, היינו כל זוג שלישי במדינת ישראל מתגרש, כל אישה מועמדת במדינה הזאת לעבור בזמן כזה או אחר פורענות כה אכזרית.

רונית: הפכנו להיות מדינת הגירה ולכן שש מאות אלף נשים, הכוללות גם עולות מחבר העמים וגם עובדות זרות", כי רוב הנשים פה נעזבו בגלל נשים מחבר העמים,

גילה גמליאל: אני מבקשת להסתייג מההערה הזאת.

רונית: אבל זו פשוט עובדה.

גילה גמליאל: אני מבקשת עדיין להסתייג מהאמירה הזאת, אני מבקשת להתייחס לעצם העניין,

רונית: כל המצב במדינה הפך את המשפחה הישראלית לנתונה לסכנת הכחדה.

רונית: זה דבר שמתרחש בפועל מדי יום.

רונית: בתי דין הרבניים, משטרת ההגירה ואירגונים כגון יד לאחים, עורכי דין וחוקרים ידווחו על עליה תלולה במספר הגברים ההורסים משפחות בגלל פירצה הקוראת לגנב.

רונית: וכנ"ל חברת נתיב האמורה לאתר זיופי יהדות, זה לא גזענות, יש זיופים,

גילה גמליאל: אני נורא מבקשת, סליחה, אני הסכמתי לפנים משורת הדין, למרות שנפתחת כרגע ישיבה אצלנו כבר מלפני עשר דקות,

רונית: נשים כמו נעמ"ת וויצ"ו שאמורות בעצם לעזור לנשים לא כל כך עוזרות לנשים.

גילה גמליאל: סליחה, אני נועלת את הישיבה ברגע זה.

גילה גמליאל: תודה רבה לכם.

רונית: למה, הנה, אני מתחילה בנקודות.

גילה גמליאל: כרגע לא מדברים על נעמ"ת ולא מדברים על ויצ"ו ועם כל הכבוד לא מדברים כרגע על עולים או לא עולים.

גילה גמליאל: אם את רוצה להתמקד בנושא אני אשמח מאוד,

רונית: אין ענישה משמעותית על אלימות מילולית.

רונית: הבעל מגיע הביתה, יש לו עוד אישה שהוא חי איתה בנוסף, הוא מגיע הביתה יום יום כי יש בינתיים התדיינות אינסופית על הרכוש.

רונית: הוא מגיע הביתה ובעצם הוא מתעמר באישה כי יש לו אישה אחרת שנותנת לו כוח נפשי, והוא בא והוא מתעמר באישתו.

רונית: במקרים קיצוניים זה גם מגיע להתעמרות פיזית.

רונית: זה מגיע להמון מקרי רצח שאנחנו קוראים בחדשות, זה המקרים הקיצוניים.

רונית: אבל ההתעמרות הנפשית לדעתי יותר קשה מההתעמרות הפיזית.

רונית: וזהו, אין בכלל אכיפה.

רונית: מקסימום שאפשרי זה להרחיק בעל מהבית לתשעים יום.

רונית: זה המקסימום.

רונית: הוא מורחק לתשעים יום, אלא אם כן האישה באה עם חבלות פיזיות.

רונית: הוא מורחק לתשעים יום לאחר שהאישה מראה שיש התעמרות נפשית מאוד קשה, ואז הוא חזור הביתה, נקמני, ונקמני יותר מאי פעם.

רונית: אני חושבת שצריך לחוקק חוק כשמת

רונית: חילים הגירושין, הגבר שעוזב ובחר בחיים אחרים ובאישה אחרת לא ילך ארבע שנים כמו במקרה שלנו וכל הנשים, הולך יום לאישה האחרת וחוזר הביתה בלילה ונכנס לחדרו.

רונית: וככה הוא חי עם האישה ארבע שנים.

רונית: מצב כזה הוא מצב שאני לא מאחלת גם למי ששונא אותי בעולם שיחווה את זה.

רונית: זה מצב לא שפוי.

רונית: וכל הגברים ככה חיים בזמן הליכי המשפטים כי הם כאילו "שומרים" במרכאות על הדירה.

רונית: לא יתכן שאישה מבוגרת שנתנה את כל חייה, פתאום בעלה בוחר באישה אחרת, זו זכותו, לא יתכן שהיא תיזרק מהדירה ולחילופין עד שהיא תיזרק מהדירה היא תהיה יום יום ותראה איך בעלה הולך לאישה אחרת ובלילה הוא חוזר.

רונית: זה מצב נוראי.

רונית: זה דבר ראשון.

רונית: רק שתדעו שזו נקודה מאוד שכיחה.

רונית: כל אישה פה סובלת מהעניין הזה.

רונית: הבעל של מלכה ניסה להרים עליה יד, אבא שלי נתן מכה לאמא שלי, שזה כבר היה הסוף, חוץ מאלימות מילולית אינסופית.

חיה: זה אחרי חמישים ושש שנות נישואין.

בת שבע שרמן: הבעיה היא שמבחינה משפטית ההגדרה היום היא עוד נשואים או גרושים.

בת שבע שרמן: ויש לנו המון מקרים של נשים מסורבות גט או נשים שסובלות מאלימות שהן במצב בעצם של פרודות, שאין להן הגדרה משפטית שמגדירה את המצב.

גילה גמליאל: אז צריך אולי לבדוק, אני מבחינתי אשמח לקדם את העניין הזה כך שאני אשמח שהדברים יעברו אלי ואני אקדם אותם.

רונית: הדבר השני זה החמרה עם סרבני מזונות, אי אכיפת תשלומי מזונות והוצאות שוטפות.

רונית: בא השופט ואומר לו או.

רונית: קיי.

רונית: , אתה צריך לשלם כך וכך.

רונית: האישה תשלם את זה ואתה תשלם את זה, ומחצית מהוצאות הדברים השוטפים בבית.

רונית: הבעל שומע, אומר בסדר, אני אעשה מה שאני רוצה.

רונית: מגיע הראשון בחודש, הוא צריך לשלם, הוא לא משלם ולא כלום.

רונית: האישה פונה לעורך דין, בעלי לא אוכף את מה שהשופט פסק.

רונית: אז הוא אומר לך לכי להוצאה לפועל.

רונית: אבל אדוני, אני לא יודעת איך ללכת.

רונית: תני לי חמשת אלפים דולר, אני אסדר את העניינים.

רונית: זאת אומרת חוץ מעשרים אלף דולר בממוצע שכל אישה נותנת לפרנס את העורך דין גם היא צריכה לתת לו עוד חמשת אלפים דולר בממוצע לגשת להוצאה לפועל.

רונית: וגם הוצאה לפועל יש להם עומס, זה הגוף שהכי עסוק במדינה הזאת, כזה עומס, והבעל יודע ואומר מה אכפת לי, הוצאה לפועל, עוד תשעים יום, עוד מאה יום.

רונית: אז גם את העניין הזה לא אוכפים.

רונית: אני חושבת, כמו שעושים עם דו"חות חניה היום, אני חושבת שבשעת משפט, כשהשופט אומר אתה עליך לשלם מחצית.

רונית: אתה מתגורר בבית כרגע, מחצית מהוצאות הבית עליך, אתה לא משלם שום דבר, או.

רונית: קיי.

רונית: , כל ראשון בחודש אתה צריך לשלם כך וכך וכך.

רונית: זה ספציפי לכל זוג.

רונית: אם לא, מורידים לו מהמשכורת שלו, כמו שעושים היום בדו"חות חניה, מעקלים לנו משכורת, ואז אני רוצה לראות בעל שלא ישלם.

רונית: אין, אין אכיפה.

רונית: אבא שלי לא משלם, אמא שלי משלמת את כל ההוצאות, אין שום דבר.

רונית: הדבר הנוסף זה סחבת בלתי נסבלת של הליכי משפט.

רונית: יש למשל דיינים שהם בכלל לא כשירים להופיע בבית משפט לענייני משפחה, רק בבתי דין רבניים, והם מופיעים בבתי דין לענייני משפחה.

רונית: העורכי דין יודעים מזה, שמור לי ואשמור לך, יש קשר שתיקה.

רונית: זה דבר מאוד חמור.

רונית: אם השופט בשנת שבתון, אין דבר, בואו ניתן לו לסיים את שנת השבתון.

רונית: כשהוא יסיים את שנת השבתון, כשהוא יסיים את האבל, כשהוא יסיים את החופשה, כשהוא יסיים את ענייניו הוא יחזור לטפל בתיקך, כי לא מעבירים למקום אחר.

רונית: וככה זה עוד שנה ועוד שנה, כאילו חיים כפולים.

רונית: לכל אחד יש פרק אחד של חיים לחיות ולא כפול.

רונית: גם הסחבת הזאת היא בלתי אפשרית.

רונית: בארצות הברית למשל דבר כזה לא קיים בכלל.

רונית: אין זוגות שמתגרשים חמש שנים.

רונית: אני חושבת שאפרופו פנסיה, אין דבר כזה, זו אחת הפרות הקדושות האחרונות שנשארו במוסד הנישואין זו הפנסיה.

רונית: היתה איזו אישה שהיתה צריכה לבוא, פשוט היא בהתמוטטות עצבים, היא לא הגיעה.

רונית: בעלה לקח את המחצית של הבית ועיקל, אמר את רוצה את כל הבית, אין בעיה.

רונית: את הפנסיה שאני צריך לתת לך בחוק אוטומטית, זה ללא עוררין, תכתבי לי מסמך שאת מוותרת על הפנסיה ואז אני אחזיר לך את הבית.

רונית: היא אמרה לי רונית, גם את הפנסיה לוקחים.

רונית: צריך לעשות חוק שמחצית הפנסיה של הבעל תועבר לאישה גם אם היא מרוויחה, כי בכל מקרה רמת החיים שלה יורדת.

רונית: עיקולים, יש גברים, שרון תספר לכם, שמעקלים חופשי.

רונית: לא רק שרון, גם אמא שלי.

רונית: מעגלים חופשי.

רונית: הם שולחים מעקלים, פתאום הילדים בבית, מעקלים דברים מהבית, סתם.

רונית: מעקלים חשבונות בנק.

רונית: אבא שלי עיקל לי איזה חשבון בנק שלי כדי להוסיף לחצים, נתנו לו לעקל.

רונית: שרון כולה מעוקלת חוץ מהמשקפיים על ראשה.

רונית: עיקלו אותה מכף רגל ועד ראש.

רונית: לא יתכן שיעקלו כל הזמן מבלי שיבדקו.

רונית: שיעקלו משהו אבל שישאירו גם סכום לחיות.

רונית: אין, יש עיקולים.

גילה גמליאל: סליחה, ברשותכם, קודם כל לגבי כל המקרים הפרטיים, במיוחד המקרה שלך, לא ממש נדון כרגע, זה תלוי בבג"צ, אלא מה שבפן האנושי שאת מדברת, על העיקולים וכל שאר הדברים האלה, אני מבקשת שתרכזי את פניות, וכל פניה לגופה ננסה למצוא לה פתרון ומענה, במגבלות החוק הקיים.

גילה גמליאל: ואולי גם מהן נשכיל ונפנים, כמו שדיברנו היום על הצעות אופרטיביות מבחינת הליך חקיקתי.

גילה גמליאל: דיברנו כאן על מספר דברים שאחר כך תקבלי עליהם פירוט בהרחבה.

גילה גמליאל: אם יש לך דברים נוספים, חדשים, שלא דיברנו עליהם.

רונית: כן.

רונית: הלבנת כספים.

רונית: כשיש מאהבת כולם הופכים להיות עניים.

רונית: טיפקס, זה מה שקורה.

רונית: לא יתכן ששופטים יראו גברים שמגיעים, אדוני, אתה עורך דין, אתה רופא, כולם באים, אני בפשיטת רגל.

רונית: אבל ניהלת את זה ויש לך תיקים, לא, אין לי שום דבר.

רונית: כולם ללא יוצא מן הכלל הופכים להיות לעלובי החיים.

רונית: זה לא יתכן דבר כזה.

רונית: לא יתכן שהשופט יאמין.

רונית: בסדר, המאהבת שתחיה, אבל לא על חשבון האישה שהיתה כל כך הרבה שנים.

רונית: אני חושבת שמעסיק צריך להיות מחוייב, אם זה עובד לא עצמאי, להמציא תלושי משכורת.

רונית: אם זה בעל עצמאי, הוא צריך, הבנק שלו ומס הכנסה לספק את התלושים הרלוונטים שמראים את ההכנסות.

רונית: וצריך להתחשב בזה, ולא פתאום אין לי כסף, אין לי כלום.

רונית: נכסי מוניטין, יש חוק די חדשני שאומר שהאישה צריכה לקבל ששים אחוז מכל האיזון משאבים בגירושין והבעל ארבעים.

רונית: אם אני נשואה לעורך דין, והוא עוזב אותי, אני צריכה לקבל ששים אחוז מסך הכל.

רונית: יש פסיקה חדשנית, זה משהו חדשני, תקדים או אילו חקיקה, בקיצור נכסי מוניטין.

רונית: אני חושבת שפה הכוחות המתאימים צריכים לבדוק אם זה עדיין לא בחקיקה צריך באמת לעשות שהאישה תקבל נכסי מוניטין.

רונית: אם אני בניתי את בעלי העורך דין.

רונית: צריך לעגן את זה בחוק.

רונית: קשר שתיקה של עורכי דין, יש להפקיע את הדיון בעורכי דין שסרחו בעבודתם ולא ייצגו את האישה נאמנה, כגון עורכי דין שאומרים אנחנו נייצג אתכם, אחר כך הם מעבירים אותך למתלמדת.

רונית: מעבירים את זה לאנשים אחרים ואז מה קורה, ואז האישה אומרת שילמתי עשרת אלפים דולר, הוא לא מייצג אותי בכלל.

רונית: ואז היא פונה לוועדת האתיקה בלשכת עורכי הדין ושם אין שום הליך בירוקרטי.

רונית: כלום.

רונית: אחרי ארבעה חודשים סליחה, אין עניין.

רונית: בקיצור צריך להפקיע את זה ובכלל להעביר את זה לגוף של בורר נייטרלי לחלוטין, שעורכי דין ידעו שיש שיניים.

רונית: כשמדברים על מתגרשות מתכוונים גם למתגרשים.

רונית: עורכי דין, אחרי שהם לוקחים גם עשרים אלף דולר הם לוקחים חמש מאות דולר לכל ישיבה.

רונית: זה גם נשים נשדדות והן בהלם.

רונית: שרון תספר.

רונית: פתאום מקבלים חמש מאות דולר לכל ישיבה.

רונית: עורכי הדין לא רוצים לסיים את ההליכים המשפטיים, הם רוצים שכמה שיותר זה יימשך ויימשך כי הם מקבלים עוד ועוד.

רונית: יש לבטל את נושא העמלות שעורכי הדין מקבלים.

רונית: יש נניח נכס מסויים, הבעל הטיל עליו עיקול.

רונית: זה עובר לנאמנות של עורכי הדין של שני הצדדים הניצים.

רונית: ואז עד שהשופט מכריע מכריעים מה יהיה הגורל של המוצר הזה, ואז מאה אלף דולר, כל אחד חותך קופון שמן, חוץ מהשכר טרחה שהם קיבלו.

רונית: צריך לבטל את העניין הזה של הקופונים והעמלות שעורכי הדין גובים.

רונית: הם הופכים להיות שותפים לגירושין.

גילה גמליאל: בתחילת הדברים רונית ציינה שהיא מדברת על המקרים שהיא מכירה.

רונית: ביטוח, יש לחוקק חוק שבעל לא יוכל פתאום להעביר ביטוח, לא משנה אם זה חיים או דירה, לא משנה מה, פתאום האישה לא תדע מזה, על שמו.

רונית: ואז במקרה של פריצה או משהו כזה, כתוב נניח מקובר דוד ואשתו לא יודעת מזה, כל הכסף שמגיע מהביטוח מגיע לבעל.

רונית: וכנ"ל בביטוח חיים.

רונית: אסור שיקרה דבר כזה, וזה מה שקורה כיום.

רונית: בעל מעביר את הביטוח, הוא לא צריך את החתימה של אשתו, ואז כשמגיע הפיצויים.

רונית: גמלה, אישה שמקבלת גמלה בגין נזקי גוף, אם זה פיצויי הנאצים, אסור לעולם שזה יהיה בר חלוקה.

רונית: והבעלים מוצאים פירצה והם לוקחים את זה.

רונית: גם הפוך.

רונית: כל כסף שבא משכירות, כל הנכסים של בני הזוג, עסק, הבעל תמיד לוקח את הכספים האלה, הוא אומר לאישה אני יעביר לך, והוא לא מעביר.

רונית: הוא מחזיק את הכספים אצלו.

רונית: לא, צריך להיות חוק שכל נכס מושכר בזמן הגירושין יעבור לשניהם.

רונית: הבעל ישאיר את דירת המגורים לאישה וירשום את החלק על הילדים כדי שלא יטלטלו.

רונית: צריך לחוקק חוק נגד המאהבת.

רונית: לא יתכן שאישה תרמוס, בארצות הברית זה קיים, תרמוס בית, תשאיר נזקים שבישיבה הבאה, אני לא רוצה עכשיו, אני מכבדת אותך, אני אדבר על זה בפעם הבאה, שיהיה חוק כמו בארצות הברית.

רונית: הרסת את הבית, תשלמי.

רונית: משפט סיום, הכי חשוב, יש דבר כזה שנקרא איזון משאבים.

רונית: אז אחרי שסוף סוף מוצאים את כל ההלבנות וכל הגניבות של הכספים ויש נניח מאה אלף דולר, את תקבלי חמישים אלף ואתה חמישים אלף, מתחיל שלב הכי נוראי.

רונית: מתחיל שלב של התמחרות.

רונית: גם האישה כבר רואים את כל הגניבות של הבעל, וכבר מותר לה לקבל את הכסף, פתאום כאילו כלום, ועכשיו מתחילים את הדיון מחדש.

רונית: בואו נעשה מכירה פומבית על הבית.

רונית: הבעל מגייס כספים ממישהו אמיד או שהוא אמיד ואומר אני שם מאה אלף דולר, ואז זורקים את האישה מהבית.

רונית: אסור שיקרה דבר כזה.

רונית: זה התמחרות על דירה, זה גומר לאישה את החיים.

רונית: ואני מקווה שהחוק האחרון, וזה המלה באמת האחרונה שלי, החוק האחרון שעכשיו עומד להיות בזה סעיף, שהיה בכל העיתונים ובטלויזיה, שבעל שחי עם אישה כך וכך שנים, כמו מעסיק ומועסקת צריך היה לשלם לה לפי איזה פרמטרים כאילו היתה מועסקת שלו.

רונית: שיהיה איזה גורם הרתעה.

רונית: אין הרתעה לשום דבר.

גילה גמליאל: אני רוצה להודות לכל מי שהגיע.

גילה גמליאל: אני מבקשת מהנציגות שהגיעו לכאן היום מלשכת עורכי הדין להוציא את התוצרים מבחינת הדברים שהם כן אפשריים לתרגם אותם מבחינה פרודוקטיבית, אני פונה אליך במיוחד, ולראות מה לדעתך יש מקום שלא עונה בפן החקיקתי ומצריך שינויים בחקיקה.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: תהיה ישיבת המשך.

גילה גמליאל: הישיבה נעולה.