הוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים, כנסת 16, פרוטוקול מספר 28, 2003-12-09 11:00

איוב קרא: אנחנו החלטנו לקיים את הישיבה הזאת, בעקבות הפרסומים שהיו בעיתונות על העלייה בשימוש בסמים בקרב הסטודנטים באוניברסיטאות.

איוב קרא: אני חושב שהדבר הוא חמור מאוד, לדעתי גם אין מענה נכון לעלייה הדרסטית הזאת, אני לא יודע מה עושים, או לא עושים, האנשים הממונים על הטיפול בסוגייה הזאת המאוד כואבת.

איוב קרא: לפני הכל, ברצוני לבקש מחיים מסינג מנכ"ל הרשות הלאומית במלחמה בסמים, אשר עשתה את הסקר הזה, שיתייחס עניינית למה שנקרא "ממוצא ראשון" על הסקר.

איוב קרא: היו הרבה שאלות בעניין הסקר הזה, אם השימוש היה חד פעמי האם היה צורך להתייחס לזה, ואם מדובר בשימוש קבוע היה עדיף לדעת היכן אנחנו עומדים בכל המצב הזה.

חיים מסינג: אני אומר זאת מפני שברגע שקיימת איזושהי הדחקה, קשה מאוד לשתף פעולה וקשה מאוד לנטרל את הפעילות.

חיים מסינג: זו היתה הקדמה, מאחר ולא מדובר במשהו חדש שהתחיל היום באופן פתאומי.

של הסקר: באופן כללי נמצא כ- 30% בשימוש כלשהו, ההתמקדות כאן היתה על השנה האחרונה כי יש הבדל לפעמים בסקרים שבין שנה אחרונה לבין שימוש בכלל.

של הסקר: יש פה חלוקה של סוגי הסמים עפ"י הסקר, כאשר יש פה נתון מעניין נוסף שכדאי שנשים לב אליו, ואגב אנחנו מוצאים אותו גם במערכת החינוך, וזה נושא של תחליפי סם שהוא נושא אשר תפס תאוצה בשנים האחרונות.

של הסקר: הסקר הקודם שבוצע היה בשנת 1996, ואפשר לראות את השינויים בסקר.

של הסקר: אגב, אנחנו ניסינו לחקור את הנושא ולראות מה קרה בשנת 1996 בארץ באופן כללי, מכיוון שהנוער של 1996 אלה הסטודנטים של 2003, ובאמת בשנים האלה היתה איזושהי האצה בשימוש בקרב בני הנוער ולעניות דעתנו קיימת איזו השפעה על ההאצה הזאת שחלה בין שני הסקרים.

של הסקר: אנחנו מנסים לתת כמה שפחות דגש למוסדות עפ"י שם, כדי שלא יתפרש שכאילו ויש כאן איזושהי בעיה ספציפית של מקום מסויים.

של הסקר: אבל אפשר לשים לב למשל, שבאוניברסיטת בר-אילן ובמכללת אריאל, שיעורי השימוש הם יחסית נמוכים.

של הסקר: יש לכך איזשהו הסבר, אבל זו עובדה.

הסטודנטים נשאלו: נכונות להשתמש, גם פה יש נתונים מעניינים.

הסטודנטים נשאלו: אם לוקחים לדוגמא את אונ' בן-גוריון, רואים ששיעור השימוש שם היה הכי גבוהה אבל שם כ- 70% לא היו רוצים להשתמש, כלומר התשובה לגבי הנכונות להשתמש היתה "לא".

חיים מסינג: אנחנו שאלנו מספר שאלות לגבי מידת ההסכמה או אי ההסכמה על כל אחת מהנקודות האלה, ויש פה גם נקודות מאוד מעניינות: למשל, האם יש לשנות את החוק בנושא סמים כמו חשיש ומריחואנה, ובו בזמן לאסור שימוש בסמים אחרים?

חיים מסינג: אפשר לראות שכמעט 62% נגד העניין, כי התרת שימוש בסמים כאלה תעודד אנשים רבים שאינם משתמשים, להשתמש בסמים.

חיים מסינג: לעומת זאת יש הסכמה לשינוי בקרב 58%.

חיים מסינג: התרת שימוש, תוביל לשימוש בקרב קבוצות סיכון כמו ילדים, חיילים ואנשים אחרים בעלי בתפקידים אחראיים, מסכים – 65%.

חיים מסינג: אם יתירו את השימוש בחשיש ובמריחואנה המשיכה אליהם תקטן, ידיעת האיסור מגבירה את המשיכה אליהם, יש כאן אחוז גבוה שאינו מסכים.

חיים מסינג: יש כאן נקודה שהיא מאוד משמעותית ומאוד חשובה, אשר אומרת שבערך 7% מאותם נשאלים הודו שהם נהגו אי פעם תחת השפעה של סם.

חיים מסינג: אני לא רוצה להיות שוב פשטני, אבל נראה לי שמדובר באחוז מעט יותר גבוה מ- 7%, כי מדובר ב- 7% שהודו שהם נוהגים תחת השפעת סמים.

חיים מסינג: אני מסכים עם כולם, שבימים אלו מתבצע מחקר באונ' באר-שבע, שבו בודקים את מידת ההשפעה של מריחואנה על הנהיגה.

חיים מסינג: יתכן שכאשר יסתיים המחקר הזה, נוכל לקבל נתונים יותר חד משמעיים כתוצאה מהמחקר, אם נהיה מוכנים לאמץ אותם כי אולי יסתבר שאין כלל השפעה.

חיים מסינג: בכל אופן, אני חושב שהנתון הזה מאוד מדאיג והוא בעצם צריך להדאיג את כולם, בלי שום קשר לדעות של אלה ואחרים.

חיים מסינג: אלה היו הנתונים הכללים.

חיים מסינג: לנו יש 3 נקודות שאנחנו רוצים להעלות בקביעה הזאת.

חיים מסינג: בנקודה הראשונה, ברצוני לצטט מספר אנשים מאוד מכובדים שיושבים אצלנו ברשות, אם בועדות מחקר או ועדות אחרות, שהם אנשי אקדמיה בכירים ביותר.

חיים מסינג: הם טוענים שבמידה ורוצים לטפל בבעיה זאת, דבר ראשון קודם כל המוסדות צריכים לטפל בכל דרך ההתנהלות, האם יש או אין תקנון והאם אוכפים את מה שנקבע בתקנון וכו', כי הם טוענים שזה איזשהו סימפטום של מתירנות שקיימת גם בדברים אחרים, זאת אומרת, זה לא משהו שעומד בפני עצמו.

חיים מסינג: זוהי נקודה שאני "מאיר", כי אני לא יכול לטפל בה, לא מוסמך לטפל בה ואני גם לו בקיא בעניינים אלה.

חיים מסינג: אני כן יכול לומר, שלא מעטים הסטודנטים שאיתם אנחנו מדברים, שמספרים שלמשל במהלך הרצאה הסטודנט יכול לקום להגיד בפלאפון "רק שנייה" ולצאת החוצה, לדעתי זה דבר המתקשר לדבר.

חיים מסינג: אבל זו נקודה שמבחינתי, הייתי רוצה לתת כמה שפחות תשומת לב אליה.

חיים מסינג: מבחינתנו יש כאן שתי נקודות עיקריות, וברצוני להתחיל בנושא הטיפול.

חיים מסינג: לנו יש "קו חם" ברשות למלחמה בסמים, ואנחנו מקבלים בערך בין 60 ל- 80 פניות ביום, כאשר רוב הפניות מתפלגות בין גילאים 18 ומעלה והורים.

חיים מסינג: הפניות של בני ה- 18 ומעלה, אלה פניות של מבקשי יעוץ: איך אני יכול לצאת מזה?

חיים מסינג: , איך אפשר לעזור?

חיים מסינג: מה עושים עם דבר כזה?

חיים מסינג: וכו'.

חיים מסינג: זה מביא אותנו לידי כך, שהיום לא קיים מענה לסטודנטים ברמה טיפולית בצורה אנונימית.

חיים מסינג: כלומר לא משהו ממשלתי, אם זה דרך הרשות או משרד הבריאות או משרד הרווחה.

חיים מסינג: אני הייתי ממליץ, לקבל מהאוניברסיטה מקום ולפתוח שם, במימון טיפולי של הרשות למלחמה בסמים, משהו כדוגמת "אל-סם" כמו שיש עבור בני נוער, היום ילד מגיל 12 – 18 שרוצה טיפול, מגיע לשם בצורה אנונימית לגמרי, לא מבקשים ממנו שום פרטים מזהים, הוא בא לשם ומקבל את הטיפול הדרוש והולך.

חיים מסינג: רוב החבר'ה שמגיעים, עושים זאת כדי לקבל טיפול ואם מישהו רוצה טיפול, מגיע לו לקבל אותו.

הסטודנטים היתה: אני חושב שבמסגרת קורסי החובה באוניברסיטה, חייב להיות קורס חובה בסוגיה הזאת של סמים.

הסטודנטים היתה: לא ברמה של להגיד להם 'אם תשתמשו זה יהרוג אתכם ויגרום לכם דברים רעים' וכו', הם עברו את התקופה הזאת, אלא ברמה של לתת את הדגש על הסברה ומזעור הנזק.

הסטודנטים היתה: אחר-כך שיעשה מה שהוא רוצה, אבל אתה חייב לתת לו את הכלים כדי שיידע.

הסטודנטים היתה: לעניות דעתי הם לא יודעים, וזה בא לידי ביטוי הן בפניות ל- "קו החם", והן בנתונים.

הסטודנטים היתה: הם אומרים לך יש נזק, אבל הוא משתמש וזה לא הולך ביחד.

הסטודנטים היתה: לכן אני לא הייתי מטפס על עצים יותר מידי גבוהים, והולך על שני הנושאים האלה שאני עכשיו הצעתי.

הסטודנטים היתה: אבל יש לנו רק בעיה אחת, לשמחתי חוץ משגיב אסולין שנמצא איתנו פה היום ואשר דיבר מאוד יפה על שיתוף פעולה ושהחבר'ה צריכים להסתכל במראה, אני קיבלתי תגובות מנציגי האוניברסיטאות כמו למשל: 'מה זה הדבר הזה?, איך לא ידענו?, לא נשתף פעולה'.

מתחלקים לשלושה: הראשון הוא התייחסות לסקר, שאני חושב שהוא סקר טוב ומהימן ואין לי איתו בעיות.

מתחלקים לשלושה: יש לי כמה בעיות קטנות, שאני בטוח שאני אוכל לקבל הסבר.

מתחלקים לשלושה: לדוגמא: באונ' בר-אילן פורסם שבערך 50% מהסטודנטים לא משתמשים באלכוהול באופן עקבי, כמובן שפה אתה שולל את השימוש ב- "קידוש" ובפסח.

חנן פרנק: לכן מה שמאוד חשוב לבטא, זה מה באמת המצב של נושא הסמים.

חנן פרנק: לדוגמא: האמונה שאופייתים, כמו הרואין או מורפין, הם מסוכנים לבריאות זה בכלל לא נכון.

חנן פרנק: אין ספק שהאופייתים אמנם ממכרים, אבל לא מסוכנים לבריאות.

חנן פרנק: כלומר אנשים שמתים מסמים לא מתים מהרואין, פסיק קטן מת ממנת יתר אמיתית אבל הרוב מת מהרעלה שהמקור שלה הוא בשוק השחור, בגלל אי פיקוח על הסמים האלה על ידי משרד הבריאות.

חנן פרנק: לפי דעתי, צריכים להסתכל בצורה פרטנית על כל צד וצריכים להסתכל על ההשלכות של החוקים.

חנן פרנק: אני אומר זאת על בסיס זה שיש שני מודלים בעולם, שבהם המחוקק מטפל בסמים: המודל הראשון הוא המודל הקשיח, שזה המודל של ארה"ב, ופה במסמך הזה כתוב לאן אנחנו עוד נגיע בעוד מספר שנים, וזה למצב של ארה"ב שהוא בהרבה יותר חמור מהמצב הקיים פה, מבחינת כל הסמים.

חנן פרנק: המודל השני הוא המודל האירופאי, והוא נקרא: "Harm Reduction", דהיינו הפחתת נזקי הסמים.

חנן פרנק: בשביל זה צריכים קודם כל להפנים את הרעיון, שכפי שהמאה ה- 20 והמאה ה- 21 מוכיחים, הסמים נמצאים ויימצאו איתנו לתקופה ארוכה מאוד והחברה צריכה במקום לנסות "לחנוק" את התופעה, להמעיט בנזקים שנגרמים בגין השימוש בסמים, להשקיע בזה יותר זמן ולספק אינפורמציה בעניינים האלה.

חנן פרנק: האינפורמציה שבידי הסטודנטים, היא לרוב אינה נכונה ואם הרשות למלחמה בסמים מספקת את האינפורמציה לאותם מוסדות, או שהיא רוצה לספק אינפורמציה, אני הייתי מאוד מבקש שהאינפורמציה תהיה נכונה.

ריקי בן-דיין: אנחנו פתוחים לתת לכם חדר כדי לשבת, אבל מה שהכי חשוב זה לבנות תוכנית.

ריקי בן-דיין: בעצם אנחנו שאלנו הרבה שאלות לגבי התכנים של התוכנית, ואין לנו פתרונות או עצות בינתיים, אין לנו את הגישה של 'אלו פעולות אנחנו נעשה בפועל כדי למגר את התופעה כמה שניתן או למנוע כמה שאפשר.

ריקי בן-דיין: לא מצאנו תשובות לשאלות האלה, ולכן גם הקמנו ועדה.

ריקי בן-דיין: הייתי מאוד מבקשת יותר שיתוף פעולה, אנחנו מזמינים אתכם לישיבה עם דיקן הסטודנטים, וביחד איתי נגבש תוכנית בשמחה רבה.

מרים מבורך: ברקע האקדמי שלי, עסקתי באיזשהו שלב גם בתוכניות מניעה של סמים ואלכוהול בארץ.

מרים מבורך: אני חושבת שדווקא במוסדות להכשרת מורים, יש חשיבות עצומה לטיפול בנושא הזה.

מרים מבורך: אני גם מוכרחה להגיד שלנו יש שיתוף פעולה מצויין עם הרשות, כאשר אנחנו הזמנו הם הגיעו ויש לנו נציגה של הסטודנטים ודיקן הסטודנטים שפועל בנושא הזה באופן קבוע, בקורסים שלנו או לפחות בקורסים בנושא ניהול כתה או מחנך בכתה, עוסקים גם בעניין הזה כולל תוכניות מניעה ואני מדברת על כל הגילאים.

מרים מבורך: אני יודעת שכולם הזדעזעו מהפרסום שגם בגיל הרך יש תוכניות מניעה, אבל תוכניות מניעה בגיל הרך קיימות כבר הרבה שנים.

נורית לוי: במכללה שלנו מתקיימים כמה מסלולי למידה, אשר עוסקים באופן ישיר לנושא של ידע על הסמים, מניעת שימוש בסמים ואכיפה.

נורית לוי: יש לנו מסלול לקרימינולוגיה, ומסלול לטיפול וקידום נוער שגם בו המטריה הנלמדת עוסקת כל הזמן בהתמודדות החברה עם הסמים.

נורית לוי: כך שמבחינה תיאורטית וגם מבחינה יישומית, יש לסטודנטים שלנו חשיפה אדירה לנושא.

נורית לוי: יחד עם זה, אנחנו מוכרחים לזכור שסטודנטים הם מדגם מייצג של אוכלוסיית אנשים צעירים, וזאת תהיה טעות להטמין את הראש בחול ולהגיד כמו שאמר פרופסור פרנק, שזו איזושהי תופעה מפחידה בלתי ידועה, אלא אלה הם פני החברה.

נורית לוי: הסטודנטים, שהם אנשים צעירים בשנות ה- 20 וה- 30 שלהם, הם אותם תלמידי תיכון שלפני 5 ו- 6 שנים ידעו בדיוק היכן להשיג בשעות אחה"צ את הסמים למסיבות שלהם, הם בוגרי צה"ל ואנחנו יודעים שהנגע הזה קיים גם בצה"ל ובודאי בחיים האזרחיים שלהם, הם בוגרי המסעות למזרח ולדרום אמריקה ששם הם עושים את "ההתמחות", חלקם חוזרים "על הרגליים" וחלקם ניזוקים בדרך כמו שכולנו יודעים, ואז הם מגיעים לאקדמיה והחיים עושים את שלהם.

נורית לוי: הדבר הנוסף הוא, אני עובדת סוציאלית במקצועי ופסיכותרפיסטית, ואני עובדת הרבה מאוד עם בני נוער.

נורית לוי: מאות בני נוער צעירים, תיכוניסטים ברובם ואולי גם חיילים, יוצאים בקבוצות גדולות מהמועדונים כשהם מתנדנדים על המדרכות, ולאחר שהם מבזבזים את כל דמי הכיס שלהם בקניית אלכוהול וסמים, הם צריכים לחזור לבתיהם במונית לפנות בוקר ואז הם ניגשים אל עוברים ושבים ופשוט מקבצים נדבות בלי שום בושה, שקל ועוד שקל.

נורית לוי: לבנות שביניהם יש שיטות שהן יותר מפחידות, הבנות סיפרו לי שכדי לקבל נסיעה חינם במונית, יש נהגים המסתפקים בנשיקה צרפתית ולא יותר.

חנן פרנק: מה שאני מציע, זה לחשוב גם כן על מודל כזה במדינת ישראל, שלדוגמא סמים שהם פחות מסוכנים, שיהיו תחת פיקוח במקום שייסחרו בשוק השחור, וזה בעצם "לדפוק את השוק השחור" ע"י זה שלוקחים את הקליינטים הכבדים ביותר.

חנן פרנק: זאת אומרת חשיבה שהיא דיפרנציאלית בין הסמים, לא מכיוון שאני בעד סמים אלא כדי להוריד את בעיית הסמים.

אריאל קשת: לפני 30 שנה, אני נסעתי לארה"ב והייתי המום לנוכח תופעה שסטודנטים לא היו מסוגלים ליצור קשר עם בנות המין השני, אלא אם כן הם היו שיכורים.

אריאל קשת: תופעה נוספת, אלה שהגיעו שנה ראשונה לאוניברסיטה מהפרברים, היה להם איזשהו טקס התבגרות שכלל השתכרות שזה דומה למה שקורה היום אצלנו בארץ.

אריאל קשת: וב- 25 שנה שאני בארץ, הייתי עד לשיווק אגרסיבי של אלכוהול שאתמול בערב הייתי פשוט עד לו.

אריאל קשת: בין השאר, אני אחראי על פרוייקט של "אחראים חברתיים" שהם אמורים לזרז את ההסתגלות ללימודים וללחץ של הטכניון.

אריאל קשת: אחראי חברתי, שאני כל הזמן מעודד אותם ליצור אצל סטודנטים אורח חיים מאוזן, פעילות גופנית וכפי שאתם יודעים פעילות גופנית משחררת סם טבעי שנקרא "אנדופין" שמאזן את כל הסמים האחרים, אפרופו מניעה.

אריאל קשת: מה שהוא עשה, הוא סחב איתו 15 חבר'ה מהביתן שלו מתוך 90, לפאב החדש שנפתח בבית הסטודנט ובפאב הזה הוא דאג לכך שכולם ישתכרו.

אריאל קשת: מה שאני מנסה לומר, אצלנו בטכניון פנה אלינו לפני שנה יו"ר נציג אגודת הסטודנטים, וזאת יוזמה מבורכת אבל בכיוון מאוד פשוט.

אריאל קשת: רכזי סמים, הם סטודנטים הנמצאים תחת לחץ של לימודים, הם באים והולכים אין המשכיות ואין הפקת לקחים.

אריאל קשת: דובר פה קודם על מדיניות, בכל גוף אקדמי יש דיקן סטודנטים וכל דיקן סטודנטים צריך להיות אחראי על הנושא הזה ולא אגודת הסטודנטים, עם כל הכבוד לכל הדברים המבורכים שהם עושים, זאת אם אנחנו רוצים מדיניות המשכיות והפקת לקחים.

אריאל קשת: יש היום בארץ תופעה, שדרך אגב אגודות הסטודנטים משתפות שם פעולה אבל זה בגלל מדיניות על, בעלי מועדונים באים לנציגי אגודות הסטודנטים ואומרים 'תעשו אצלנו מסיבה חינם וניתן לכם אלכוהול בחצי מחיר'.

אריאל קשת: יש לנו את צוהרי יום ד', מכיוון שקוצצו התקציבים אז מה שיש עכשיו בצוהרי יום ד' זה בירה בחינם או בחצי מחיר, בטכניון במרכז הקמפוס.

אריאל קשת: מה שאני מנסה לומר, צריך לנטרל את הגל השיווקי הזה שמכניס הרבה כספים לקבוצה קטנה של אנשים, וגורם נזקים לאומיים.

אריאל קשת: לנוכח הקיצוצים התקציביים, אם היו מוזרמים כספים אם זה לפעילויות הסברה, ולפעילויות כמו: עידוד סטודנטים לפעילות גופנית, פיתוח מערכות חברתיות.

אריאל קשת: בצורה כזאת מייצרים איזושהי אלטרנטיבה שהיתה מנטרלת את הצורך בסמים.

אריאל קשת: סטודנט היום, ואני חושב שזה ברוב האוניברסיטאות, אם הוא רוצה לבלות אז מה שמציעים לו זה פרסומות לאלכוהול ובדרך כלל מה שמתלווה לכך אלה סמים כאלה ואחרים.

שגיב אסולין: אני חושב שמטרת הביקורת של הרשות באוניברסיטאות, היא בעצם קודם כל לבוא ולשפר, ועובדה שבשנה האחרונה אמרו 'אצלנו אין בעיה כזאת ולא קיים כזה דבר', וגם התייחסות לגבי מה עושים מעכשיו והלאה.

שגיב אסולין: אני חושב שאי אפשר לנתק את הבעיה הזאת, כי זה חלק מאיזו תופעה מערבית כללית שישראל משתתפת בה, ובתקופה הזאת אני לא צופה שישתנה מתי שהוא הייחוס המערבי שלנו.

שגיב אסולין: אני חושב שאם אנחנו נסתכל על אותם סטודנטים, הם לא רק סטודנטים אלא מיד שהם מסיימים את הלימודים, אותו דפוס פעולה ממשיך והתופעה הזאת היא תופעה ידועה ומוכרת, ולא רק בקרב הסטודנטים.

שגיב אסולין: אין ספק שתקופת הלימודים, היא התקופה שבה האדם מגיע לאחוזים יותר גבוהים ושם יש איזושהי אוירה של מתירנות, ושל 'עכשיו זה הזמן לעשות זאת אחרת אנחנו נכנסים לחיים האמיתיים'.

שגיב אסולין: דרך אגב, לפני שהתמניתי ליו"ר התאחדות הסטודנטים הייתי יו"ר אגודת הסטודנטים באונ' בן-גוריון, כך שהנתונים האלה הם נתונים המשקפים את המציאות, ולצערי אין היום יותר מידי פעולות מניעה או איזושהי הסברה למרות שאני לא חושב שהבעיה ההסברתית היא הבעיה האמיתית.

שגיב אסולין: כפי שראינו קודם, כאשר שואלים את הסטודנטים 'האם זה יכול לגרום לך נזק?

שגיב אסולין: ' 50% אומרים שזה יגרום נזק, זאת אומרת שיש מודעות וזה לא משהו שהם אומרים 'אנחנו לא יודעים'.

שגיב אסולין: השאלה היא, איזה סוג של הסברה צריך.

שגיב אסולין: אני חושב שיש כאן איזשהו כישלון מערכתי כללי, שמתחיל עוד מתקופת בתי הספר דרך הצבא וזה מתבטא באוניברסיטאות ובמכללות.

שגיב אסולין: אני חושב שהתאחדות הסטודנטים, שבה חברות כלל האוניברסיטאות ורוב המכללות בישראל, היא הגוף היחיד בעצם שיכול לבוא בשיתוף פעולה כללי עם הרשות, כדי להוריד את הנגע.

שגיב אסולין: אם אנחנו הולכים על איזושהי מדיניות כללית, ואני דיברתי עם המנכ"ל כדי ליצור איזושהי דרך של שיתוף פעולה, ואני מסכים גם עם הנקודה שהכתובת בתוך האוניברסיטה פרט לאגודות הסטודנטים כי היא חייבת להיות דיקנט הסטודנטים, זה איזשהו גורם קבוע כי בסופו של דבר דיקנט הסטודנטים עושה את זה ביחד עם אגודת הסטודנטים.

שגיב אסולין: אני חושב שצריך להיות פה איזשהו מודל של שיתוף פעולה שמי שמביא את הגורם שיעשה את התפקיד בתוך אגודות הסטודנטים השונות, זה ייעשה דרך הדיקנט.

איוב קרא: המטרה היא לתת יותר סמכות לראשי האוניברסיטאות.

יוסי ינאי: אני קצת מרגיש לא נוח עם כל הפגישה פה, לא מזמן אמר אדם חכם ממני על מדינה שבה יש חזות ומהות, ואנחנו יושבים פה בעקבות מאמר שהתפרסם בעיתון ואם המחקר המכובד הזה לא היה מגיע לעיתונות, אולי לא היינו יושבים פה.

יוסי ינאי: אנחנו אולי צריכים פה לחשוב על יצירת כלים, שזו אולי ועדה מכובדת של מומחים שתשב באופן כללי בישראל ותשאל מה מדינת ישראל צריכה לעשות בנושא הסמים?

יוסי ינאי: מהי הרשות למלחמה בסמים?

יוסי ינאי: שכאשר היא נוסדה בשנת 1988, הייתי שם בפתיחה עם אליקים רובינשטיין, אבל מאז היא השתנתה לחלוטין ושינתה את כל הפונקציה.

יוסי ינאי: איך היא הצליחה להיראות, איך כל הכלים צריכים להשתלב בזה.

יעקב אדרי: מאוד מפריע לי ששמעתי מכל הגופים האקדמיים שפה, מה תעשה או אמורה לעשות הרשות למלחמה בסמים.

יעקב אדרי: אני מצפה שגם הטכניון גם האוניברסיטאות וגם המכללות, יראו בזה כחלק מהבעיות שלהם וגם הם צריכים לתת חלק מהפתרון ולא לחכות שהרשות תיתן אדם בחצי משרה לצורך העניין.

יעקב אדרי: אני חושב שזה חלק מהמוסד האקדמי, עם כל המשתמע מכך.

יעקב אדרי: דבר נוסף, כל הסטודנטים שצורכים סמים קונים זאת מסוחרים.

יעקב אדרי: האם במשטרה יש תלונות מהאוניברסיטאות, אם זה הדיקן או הרקטור או אפילו הקב"ט, על סוחרי סמים שמסתובבים ומוכרים את "מרכולתם" חופשי לסטודנטים?

יעקב אדרי: כי אם יש מקרים כאלה בהיקפים כאלה, הסוחרים היו צריכים להיות בסביבה.

יעקב אדרי: או שאולי רואים את הדבר ומתעלמים ממנו.

חיים אליהו: היום יש חלק שמתחרטים על המדיניות של שנות ה- 60 וה- 70, שאז זה היה נכון וזה לא נכון להיום, ויש חלק שמסכימים שהמדיניות הזאת נכונה, כל נושא ה- "קופי שופס".

חיים אליהו: אבל עם הזמן, הם מתחילים לצמצם את החופש שיש שם לקופי-שופס, בהגבלה של הכמויות בהגבלה של גילאים ובצמצום הקופי-שופס בעצמם.

חיים אליהו: קשה להם מאוד לסגת אחורה, כי כפי שאתם יודעים אירופה היום היא מדינה אחת.

חיים אליהו: היום יש את ועדות האו"ם שמפקחות על הנושא, ומדינות שכנות שלא רואות בזה מדיניות נכונה, כמו גרמניה ובלגיה, ועם הזמן גם ההולנדים מתחילים לחשוב שנית אם המדיניות שלהם היא נכונה או לא.

חיים אליהו: קשה להם מאוד לשנות זאת, בגלל ההרכב הפוליטי והפרלמנטרי שקיים שם.

חיים אליהו: הרובד של המשתמשים והמחזיקים הוא הרובד של הביקוש, והרובד השני של ההיצע שאנחנו מתעסקים איתו בכל המקומות הנמצאים על הגלובוס, ביחד עם הנציגים שלנו שיושבים במקומות מסויימים שבהם מייצרים את הסמים האלה, כדי לאכוף.

חיים אליהו: משטרת ישראל נותנת כמובן עדיפות למקומות מסויימים, שבהם התופעה הזאת באמת חריגה.

חיים אליהו: לדוגמא מקומות כמו רמלה לוד וחדרה, שבהם זה באמת משפיע, אנחנו נותנים למקומות האלה עדיפות.

חיים אליהו: כפי שאמרתי קודם, נושא האכיפה מכסה את כל הרמות בעבירות הסמים.

חיים אליהו: וההתייחסות שלנו, כפי שאתם יודעים משטרת ישראל עוסקת גם בנושאים אחרים וזה באחריות אחרת, עם כל המשאבים סל המשאבים והיכולות הקיימים, אנחנו כן עושים כדי להילחם בתופעה בכל הרבדים.

חיים אליהו: ואם לדוגמא אקח מדינות אחרות, מה הן עושות לעומת משטרת ישראל, אני יכול לומר מניסיוני שאנחנו עושים הרבה יותר.

חיים אליהו: אם היו לנו יותר משאבים, היינו יכולים להתמודד עם הנגע הזה ביתר שאת.

חיים אליהו: דבר שני, נכון שמשטרת ישראל לא מבחינה בין האוכלוסיות השונות בטיפול בנגע הסמים, אלא היא עושה זאת ייחודית על פי משאבים וחלוקה למקטע בני הנוער.

חיים אליהו: כל הדוברים כאן ציינו קודם את בני הנוער, ואנחנו יכולים לומר שמבחינת הנתונים יש לנו עלייה של 12.1% בפתיחת תיקים בגין עבירות של שימוש סחר והחזקת סמים בקרב בני נוער.

חיים אליהו: כלומר אם אנחנו יוצאים מתוך הנחה, אני חושב שבחינת בני הנוער אם הם הבסיס להמשך ,שכפי שאמרנו יותר מאוחר זה מתפשט גם לצבא ובאוניברסיטה, ויש טפול משטרתי מקיף בנושא הזה.

רענן כספי: אנחנו צועקים משנת 1994 שזה לא אפקטיבי ושהמדיניות צריכה להשתנות וצריכים להפסיק להפליל את האנשים האלה מפני שהאנשים האלה לא מבינים איך זה יתכן ששני הסמים החוקיים, האלכוהול והטבק, ביחד הורגים 90% מכל הסמים אם זה החוקיים והלא חוקיים, ואף אחד לא מת מקנביס עד היום ודווקא אותם מכניסים לכלא, פותחים להם תיק פלילי והורסים את הסיכויים שלהם לגבי העתיד שלהם.

רענן כספי: מה שאני מציע דבר שקורה בהרבה מדינות בעולם, כמו בשוויץ קנדה לוקסמבורג בלגיה וספרד, שמפסיקים להעניש צרכני קנביס.

רענן כספי: וזאת לאחר שישבו ועדות ממשלתיות וראו שהמדיניות פוגעת יותר מהשימוש בקנביס עצמו.

דוד קמינסקי: אני אמנם נציג משרד הבריאות, אבל אני רופא שמטפל בנפגעי סמים ואני טיפלתי כבר באלפים.

דוד קמינסקי: אין נרקומן שמשתמש בחומר מסויים שנים רבות, הם משתמשים בכל החומרים הנמצאים בשוק ואנשי המשטרה מכירים את זה.

דוד קמינסקי: כל נרקומן שאני טיפלתי בו, הוא עובר בכל מעגל הסמים.

דוד קמינסקי: אפשר לחלק את הסמים רק לסמים חוקיים ולסמים בלתי חוקיים, כאשר בין הסמים החוקיים אפשר למצוא את האלכוהול.

דוד קמינסקי: כפי שאמרתי, הסמים נחלקים לסמים חוקיים וסמים בלתי חוקיים.

דוד קמינסקי: כאשר נרקומן משתחרר על תנאי מבית משפט, יש מי ששומר עליו וזה קצין המבחן שעושה לו את כל הבדיקות כדי לברר באם הוא משתמש או לא משתמש בסמים.

דוד קמינסקי: ואז הנרקומן עובר לשימוש בסם חוקי, כמו אלכוהול, כדי להוכיח שהוא אכן לא משתמש בסמים בלתי חוקיים.

דוד קמינסקי: אבל מאחר ולא מקפידים על הבדיקות האלה, הם עוברים כל הזמן מסם אחד לסם אחר.

דוד קמינסקי: אם יש בשוק מספיק הרואין אז הם משתמשים בהרואין אם אין מספיק אז הם מתחילים להשתמש במריחואנה או חשיש או אקסטזי.

דוד קמינסקי: רוב הנרקומנים, אינם משתמשים רק בסוג אחד של סם אלא בסמים שונים.

רומן ברונפמן: אני גם שומע "צלילים חדשים" בין השורות, וזה נכון שבמצגת ראינו את "הקשים", וראינו גם מהי הגדרת הסם 'הקשה'.

רומן ברונפמן: חיים מסינג אמר, מה שאנחנו מנסים להבהיר זה "מזעור הנזקים", ולעומת זאת חיים אליהו דיבר על "הסברה חכמה".

רומן ברונפמן: כשהוא דיבר על "הסברה חכמה", אני לתומי חשבתי שזו תהיה הסברה דיפרנציאלית שמסבירה לא בהכרח על סמים קלים או סמים קשים, שזו גם סוגייה שצריכים לדון בה, אבל לא לדבר על הקורידור הזה כי הוא לא נכון.

רומן ברונפמן: לו הקורידור היה המציאות, אנחנו לא היינו עם 30,000 משתמשים אלא עם 3 מיליון משתמשים.

רומן ברונפמן: לכן אם אתם רוצים למכור "לוקשים" לכל האוכלוסייה הישראלית, היא תפסיק להאמין לכם באיזשהו שלב.

רשף חן: העובדה ש- 30% מהנשאלים אמרו שהם מעשנים או עישנו אי פעם סמים קלים, לא הפתיעה אותי ולא היתה צריכה להפתיע פה אף אחד.

רשף חן: מי שהדבר הפתיע אותו, צריך לתת לעצמו דין וחשבון על מידת הכשל שלו עם המציאות.

רשף חן: הציבור הצעיר במדינת ישראל, מעשן סיגריות שותה בירה שותה אלכוהול וצורך סמים קלים.

רשף חן: הרוב המכריע של האנשים האלה, לא ממשיכים הלאה לכיוון הסמים הקשים וכשהאנשים האלה מתבגרים אז או שהם מפחיתים מאוד את הכמויות של כל הדברים האלה או שהם מפסיקים אותם בכלל.

רשף חן: רק הסיגריות זה עניין שממשיכים איתו.

רשף חן: ומהו הנזק שאנחנו עושים?

רשף חן: אדם צעיר, אם זה נער חייל או סטודנט, יכול לשתות בקבוק שלם של וודקה וזה דבר שגורם לנזק בריאותי לאין ערוך ובעל השפעה פסיכוטית הרבה יותר מאשר עישון סיגריות וחשיש, ואתה יכול למות מזה.

רשף חן: אבל לא הוא ולא אף אחד מסביבו אומר "השלב הבא זה הרואין", ולכן השלב הבא הוא לא הרואין.

רשף חן: אותו בחור, יקום עם "הנג אובר" יקיא את נשמתו ובזה יסתיים העניין.

רשף חן: אנחנו צריכים לשים את עצמנו במצב האבסורדי, שבו את כל הדברים המאוד חשובים שאנחנו אומרים לצעירים לגבי אלכוהול, אנחנו לא יכולים להגיד להם לגבי חשיש, מפני שאסור לדבר על חשיש כי זה "סוף העולם".

רשף חן: אז אני לא יכול לבוא למישהו צעיר ולומר "אם עישנת חשיש, אל תנהג", מפני שאסור לי לדבר איתו כלל על הנושא הזה.

חנה דולב: בכל מה שמישהו אמר יש לחשוב איפה הוא הגבול.

חנה דולב: היום זה יהיה "רק" החשיש בסדר, ואח"כ גם האקסטזי יהיה בסדר ואיפה הוא הגבול?

חנה דולב: דרך אגב, "הקורידור" שהוזכר כאן או פרוזדור, הוא בעצם פותח דלתות.

חנה דולב: אתה לא תמיד צריך לפתוח את אותה דלת, אתה הולך בו פעם תפתח ופעם לא ותלוי לאן.

חנה דולב: לכל אחד מאיתנו, אם זה יהיה הילד שלו או האחיין שלו או מישהו שהוא מכיר, זה יהיה 100%.

חנה דולב: אל תגידו לי שרובם לא קורה כלום והם לא נפגעים, כי אם חלילה זה ילד אחד או שניים שלי או שלך, אז זה כל העולם בשביל כל אחד.

חיים מסינג: 300,000 איש בישראל, הם תוצאה של המדיניות.

חיים מסינג: אם לא היתה מדיניות כזאת, אז כמו המדיניות בארה"ב או בקנדה או ביתר מדינות העולם, לא היינו עם 300,000 שזה 11% אלא היינו עם 30 או 50 או 60% וזה אגב מה שקורה בהולנד.

איוב קרא: ברצוני לסכם את הדיון.

איוב קרא: 1 – אני אדבר עם ראש הממשלה וגם אוציא לו היום מכתב, להקים קבוצת מומחים שתשב ותחשוב כיצד למגר את התופעה הזאת.

איוב קרא: 3 – אנחנו פונים לרשות למלחמה בסמים, לתאם הקמת שלוחות של "אל-סם" או גורם אחר, אשר יקימו תאים בכל אוניברסיטה ומכללה.

איוב קרא: זה לא חייב להיות קבוע אלא יום או יומיים או שלושה בשבוע, כמובן בשיתוף עם אגודת הסטודנטים.

איוב קרא: 5 – הועדה תקיים בימים הקרובים סיור באחת האוניברסיטאות, כנראה באר-שבע מאחר והיא ממוקמת במקום הראשון בטבלת הסמים.

איוב קרא: החל מהשבוע הבא, אנחנו גם נקיים דיון על הטיפול ההסברתי החל מגני הילדים, למי שמעוניין להשתתף.

איוב קרא: בשבועות הקרובים אנחנו גם נקיים דיון בנושא השימוש בקנביס, וזאת על פי בקשתם של ח"כ רשף חן וח"כ רומן ברונפמן.