הוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים, כנסת 16, פרוטוקול מספר 20, 2003-11-11 11:00

איוב קרא: בוקר טוב לכולם.

איוב קרא: החלטנו לקיים דיון היום על בעיית הסמים במגזר הערבי בעקבות מידע שהגיע אלינו, שהשימוש והסחר בסמים במגזר הערבי הוא גבוה מהמגזר היהודי.

איוב קרא: מה שחשוב לי בדיון הזה הוא לעקוב ולראות כיצד אפשר לסייע למגזר הערבי.

איוב קרא: על פי הנתונים שהעבירו לי שיעור השימוש בסם לא חוקי כלשהו גבוה יותר בקרב תלמידים ערביים-ישראלים מאשר בקרב אוכלוסיית התלמידים בישראל.

איוב קרא: כמו כן, נמצא שבקרב נוער ערבי לומד שיעור השימוש בסמים לא חוקיים אחרים, קשים, גבוה יותר מאשר שיעור השימוש בסם הקנאביס.

איוב קרא: על בסיס נתוני מחקר משנת 2001 עולה כי היקף השימוש בסמים בקרב הנוער הערבי נאמד ב-11% לעומת היקף השימוש בסמים בקרב הנוער היהודי, הנאמד ב-10%.

איוב קרא: יש צרכים ובעיות מיוחדות למגזר הערבי שאני מבקש ממשרדי הממשלה להתייחס אליהם: יש צורך במסגרת ייחודית לנוער נפגע סמים, כמו כן הגברת מודעות הורים לבעיית הסמים, מחסור במסגרות בלתי פורמליות והעדר טיפול ביישובים קטנים.

איוב קרא: בגלל הגודל של היישוב אי אפשר לקבוע מסגרות לצורך הטיפול באותם נפגעים, ולכן אני מתפלא על הטיעון הזה מכיוון שאם יש יישוב קטן אפשר לעשות קולקציה, אשכול של יישובים לעניין הזה, לאו דווקא בכל יישוב בנפרד.

יעל נרדימון: החלק הכי קשה זה לחבר יישובים.

איוב קרא: אם יש אינטרס משותף לכמה יישובים מה הבעיה לעשות את זה?

יעל נרדימון: אתה צודק בהחלט, התפיסה היא מאוד נכונה, רק הביצוע קשה.

קריאה: גם במגזר היהודי.

איוב קרא: יש גם צורך בטיפול מיוחד והקמת מסגרת מיוחדת לנשים.

יעל נרדימון: כמו שראית בחיפה.

איוב קרא: כן, זה משהו מדהים שם.

קריאה: גם את חיפה אנחנו מחזיקים בשיניים.

איוב קרא: תכף תתייחסו, אני מעלה את הנושא לסדר היום כדי שנשמע את ההתייחסות שלכם ונראה מה לעשות.

איוב קרא: בנושא חינוך יש מיעוט בימי הדרכה יחסית להיקף האוכלוסייה, יש פחות כוח אדם מקצועי בבתי ספר, העדר מודעות מספקת להתמודדות עם הבעיה בבתי ספר ובעיות נוספים.

איוב קרא: יש צורך בעריכת מחקר מקיף בנושא בעיית הסמים במגזר הערבי בקרב בני נוער.

איוב קרא: אין מספיק נתונים מדויקים וברורים לגבי השימוש בסמים בקרב בני נוער ומבוגרים בהשוואה לנתונים במגזר היהודי.

איתן גורני: לפני יומיים הוציאה הרשות למלחמה בסמים ערכת מרצים בנושא הסמים בשפה הערבית, אני מציג לכם העתק.

איתן גורני: אנחנו משתדלים מאוד שהחלק של האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל לא יהיה מקופח יחסית לאוכלוסייה היהודית.

איתן גורני: הדברים שמופיעים בנייר הוועדה, שהתקבלו מאתנו, מראים שיש הרבה מאוד עשייה גם בתחום האוכלוסייה הערבית, כשגם אני וגם מנכ"ל הרשות למלחמה בסמים אומרים שאנחנו צריכים לנהוג בדרך של אפליה מתקנת כלפי המגזר הערבי.

איתן גורני: אני מוכרח לציין בצער שעקב הקיצוצים ייפגע הכל וגם תיפגע הפעילות שלנו במגזר הערבי.

איתן גורני: אתמול הייתה לנו ישיבת חלוקה של קרן החילוט ובאופן מודגש סייענו לאגודת אל-הילאל ב-50 אלף ₪ לצורכי מרכז לנוער שהם מקימים בכפר סכנין.

איתן גורני: הם האגודה היחידה מלבד משרדי ממשלה שקיבלה מאתנו סיוע.

איתן גורני: בהגינותם הם ציינו כאן שעיקר הכסף שלהם ועיקר העבודה שלהם ברשות למלחמה בסמים ולמרות הקיצוצים אנחנו מאוד משתדלים לפגוע באל-הילאל הכי פחות שאפשר.

איוב קרא: על פי הנתונים כן פגעתם.

איתן גורני: נאלצנו לפגוע.

איתן גורני: אל-הילאל במגזר הערבי היא ה"אחות" של אל-סם במגזר היהודי.

איתן גורני: באל-סם אנחנו פוגעים יותר, כי הם במגזר היהודי ויכולים לנסות לגייס תרומות.

איתן גורני: אנחנו מכירים בבעיה הקשה של התרמה במגזר הערבי והבעיה הקשה שלהם בעיריות, עקב המצב הכספי של העיריות.

איתן גורני: לכן אנחנו משתדלים עד כמה שאנחנו יכולים.

איתן גורני: עאדל אמוריא חבר במוסדות שלנו, הוא חבר המועצה ויושב אתנו בכל הפורומים ורואה בדיוק איך הדברים מתנהלים ואני חושב שהוא יכול להעיד להגנתי אם יש צורך בכך.

איתן גורני: יש לנו 15 תקנים ביישובים ערביים ועוד 12 תקנים בערים מעורבות, כל הדברים האלה עלולים היום להיפגע אבל אנחנו נשתדל במגזר הערבי לפגוע פחות מאשר במגזר היהודי.

איוב קרא: במחקר שלפניי כתוב שיש צורך במציאת מסגרות טיפוליות.

איתן גורני: יש לנו קצת קושי בנושא הטיפול, לאו דווקא קושי תקציבי כי תקציבים הקצבנו.

איתן גורני: בשנים הקודמות הקצבנו תקציבים וגם נתנו כספים לאנשים שמטפלים במגזר הערבי, איכשהו הם לא הצליחו לצאת החוצה ולהגיע לאנשים ובסופו של דבר היום התקציב לטיפול הולך למקומות שסמוכים למגזר הערבי, ואז הם נותנים טיפול.

איתן גורני: אנחנו תמיד נהיה מוכנים ללכת ולרכז סכום מסוים גם לנושא של הטיפול הערבי.

איוב קרא: יש כוונה אופרטיבית להקים מסגרות?

איתן גורני: לדוגמה, שנתיים הקצנו כספים לכתיבת תכנית מניעה מיוחדת למגזר הערבי, כי אמרנו תכנית מניעה שאתה מעביר בין אוכלוסייה לאוכלוסייה זה לא תמיד יכול להיות תרגום, כי זו מנטליות שונה ותפיסה אחרת, ושנתיים לא הצלחנו למצוא יחד עם משרד החינוך מישהו שיבנה לנו תכנתי ספציפית לצורכי תכנית המניעה ובינתיים אנחנו משתמשים בתכניות הישראליות הרגילות גם לצורכי המגזר הערבי.

איתן גורני: חומרים כן עשינו - עשינו קמפיין מיוחד במגזר הערבי ויש לנו חומרים מיוחדים בשפה הערבית שאינם זהים לחומרים בעברית.

איתן גורני: במסגרת האפשר אנחנו באמת משתדלים לשעות את המקסימום.

יעל נרדימון: אני אוסיף כמה דברים.

איתן גורני: יעל עובדת עם המגזר הערבי, אני הסמנכ"ל.

יעל נרדימון: בחודש הבא אנחנו פותחים קורס למכורים נקיים כמסבירים שיעבדו ביישובים השונים, יש 25 מועמדים ואני משערת שנסגור על 5.

יעל נרדימון: הכוונה למכורים נקיים שיהיו מסבירים ביישובים השונים, יתנו הרצאות, אם זה בבתי ספר ואם זה בקהילה, בנושא הסמים.

יעל נרדימון: זה כולל סיפור אישי ומתחבר להרבה מאוד עבודה בשטח.

יעל נרדימון: זה חסר במגזר הערבי, במגזר היהודי יש הרבה.

איוב קרא: זה חייב להיות מכורים?

יעל נרדימון: בוודאי.

יעל נרדימון: הסיפור האישי של מכורים הוא גם חלק מתכניות מניעה, גם עבודה בקהילה מול הורים ומול אנשי מקצוע שונים.

יעל נרדימון: במהלך השנה קיימנו שני ימים, אחד יום לאנשי דת במגזר המוסלמי ואחד במגזר הדרוזי, כשעכשיו אנחנו מדברים על לעשות גם יום למגזר הבדואי, וכתוצאה מהימים האלה התחלנו לעשות היום לפי אזורים השתלמויות יותר ממושכות.

יעל נרדימון: היה יום עיון אחד גדול שכתוצאה מזה היום אנחנו כבר עושים השתלמויות באזורים השונים לאנשי הדת, כי אנחנו מאמינים שיש להם הרבה מאוד השפעה ביישובים שלהם.

יעל נרדימון: דבר נוסף שאנחנו עושים - זו שנה שניה שבמגזר הבדואי, שם יש מחסור מאוד גדול בכוח אדם, שאנחנו עושים יחד עם מכללת קיי השתלמות למנחי קבוצות בקסייפה, גם להורים וגם לבני נוער, שמתמחים בנושא שימוש בסמים, כשבתום בתום השנה השניה, שזו השנה הזאת, הם יתחילו לעבוד ביישובים - יתנו הרצאות וסדנאות.

איוב קרא: לא מדובר במכורים.

יעל נרדימון: לא, אלה אנשי מקצוע.

יעל נרדימון: יכולים להיות מורים, יועצים, עובדים סוציאליים.

יעל נרדימון: זה דבר שאנחנו גם מממנים.

יעל נרדימון: אנחנו נמצאים היום ב-12 יישובים, אנחנו נצומצם לקראת שנה הבאה ומי כמוך יודע בכמה, אתה היית אצלנו ושמעת את המספרים.

איתן גורני: חלק מנושאי הדגל במלחמה שלנו זה על הגדלת התקציב.

יעל נרדימון: גם במגזר הערבי יש בעיה של ניצול תקציבים.

יעל נרדימון: גם אם אתה מקצה כסף ליישוב, ניקח לדוגמה את כפר קאסם, הם לא מצליחים לנצל את התקציבים שאנחנו מקצים להם.

יעל נרדימון: גם בגלל החולשה של המועצה או הרשות המקומית הם לא מצליחים להוציא את התקציבים ובסוף השנה אנחנו נשארים עם חלק מהתקציבים לא מנוצלים ברשות.

עאדל אבוריא: קודם כל, אני רוצה לברך את יו"ר הוועדה, זו הפגישה הראשונה שלי כאן בוועדה ואני מאחל לה הצלחה.

עאדל אבוריא: שמי עאדל אבוריא, יו"ר אגודת אל-הילאל למלחמה בסמים, אשר פועלת משנת 1977.

עאדל אבוריא: עד שנת 92' האגודה פעלה בשני מישורים - טיפול ומניעה.

עאדל אבוריא: מאז שנת 92' האגודה פועלת רק במישור אחד - מניעה, חינוך והכוונה.

עאדל אבוריא: לאגודה שני סניפים, אחד בסכנין ואחד בשפרעם, והיא נותנת פעילות על ידי ניידת הסברה שנרכשה דרך הרשות למלחמה בסמים.

עאדל אבוריא: הניידת הראשונה הייתה משנת 92' והיא הוחלפה לפני שנה.

איוב קרא: גם כניידת הסברה?

עאדל אבוריא: כן.

איוב קרא: יש רק אחת?

עאדל אבוריא: כן.

איוב קרא: כמה יש במגזר היהודי?

יעל נרדימון: אחת.

יעל נרדימון: יש גם מסביר ערבי בשם יונס, מהצפון, שמסתובב גם עם הניידת שלנו לפי הזמנה.

עאדל אבוריא: הניידת פועלת בערך ב-40 יישובים ערביים, מסתובבת כמעט בכל שבוע 5 ימי עבודה ומכסה את רוב הפעולות הנדרשות מהאגודה במגזר הערבי.

עאדל אבוריא: נכון שזה לא מספיק, אבל זה מה שאנחנו יכולים לעשות במסגרת המגבלה התקציבית שעומדת בפנינו.

עאדל אבוריא: הרשות למלחמה בסמים היא הגוף העיקרי שמתקצב את אל-הילאל.

עאדל אבוריא: בערך 70% מתקציבנו כיום הוא דרך הרשות, על אף שהיה לפני 6-7 שנים 50%.

עאדל אבוריא: זה לא בגלל שהרשות הוסיפה אלא כי יתר הגופים קיצצו אותנו, כגון הרשויות הערביות שהיו משתתפות בכ-20%-30%, כולן ירדו בגלל הבעיות שאדוני מכיר.

עאדל אבוריא: האגודה מתוקצבת גם על ידי ועדת העזבונות, בהמלצת הרשות למלחמה בסמים, ועל ידי קרן "מתן - הדרך שלך לתת" של גב' שרי אריסון.

איוב קרא: מה קורה עכשיו?

עאדל אבוריא: אני לא יודע, אך לפחות לשנה הזאת (2003) הם תקצבו אותנו ב-80 אלף ₪.

עאדל אבוריא: האגודה פועלת מבחינה תקציבית בכ-400 אלף ₪ לשנה.

עאדל אבוריא: לפני 6-7 שנים האגודה פעלה במסגרת של 800 אלף ₪.

עאדל אבוריא: מבחינה מקצועית האגודה אינה מצליחה לכסות את כל הבקשות והדרישות שמגיעות מהיישובים הערבים בגלל המרחב הגיאוגרפי בין הסניפים שלנו, בשפרעם ובסכנין, אבל אנחנו מנסים לכסות את הפער הזה על ידי ניידת ההסברה, למרות שגם זה לא מספיק.

עאדל אבוריא: עד לפני שנה גם משרד החינוך היה מהגופים שתמכו באגודה ומסיבות בירוקרטיות האגודה הפסיקה לקבל ממשרד החינוך סיוע.

עאדל אבוריא: אין לנו טענות כלפי המשרד, הקריטריונים שונו כך שהתקציבים כנראה הוסבו למקומות אחרים.

עאדל אבוריא: במגזר הערבי אין אף גוף שמקבל תקציב ממשרד החינוך שפועל במישור ארצי.

איוב קרא: אתה לא מקבל ממשרד החינוך שום עזרה?

עאדל אבוריא: שום דבר.

רות לקט: אי אפשר היום, שינו את הקריטריונים.

עאדל אבוריא: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת ולבקש מהיו"ר שיפעל בנושא, אולי בכל זאת הקריטריונים ישונו.

עאדל אבוריא: חבל שאף גוף ערבי לא מקבל תקציב.

עאדל אבוריא: אמנם יישובים מקבלים, אבל זה לא משביע רצון.

איוב קרא: איך מטופל אזור הנגב?

עאדל אבוריא: הבעיה שלנו היא שיש מרחק רב בין הצפון, בו מתרכזת רוב הפעילות, לבין אזור הנגב, כך שאנחנו מטפלים בו רק באמצעות ניידת ההסברה.

עאדל אבוריא: למשל, הגענו לכפר חורה ולרהט.

עאדל אבוריא: אמנם זה מעט, אבל באופן יחסי זה בסדר ואין לי טענות כלפי היישובים עצמם, יש לי טענות כלפי המוסדות הרלוונטיים ומשרדי הממשלה שאינם יכולים לכסות את החלק שלהם בפעילות הזאת.

עאדל אבוריא: אתן למשל דוגמה - במועצה מקומית רהט הביעו רצון להפעיל את התכניות שלנו אבל מצד שני אמרו שאין להם כסף אפילו למלא דלק לניידת שתסתובב שם.

עאדל אבוריא: פנינו לכל מיני משרדי ממשלה, אמרו לנו: "אם להם אין כסף אז גם לנו לא יהיה כסף".

עאדל אבוריא: בסופו של דבר רק החלק של הרשות למלחמה בסמים הוא שמנוצל והיא שנותנת אותו באופן גלובלי לאל-הילאל.

עאדל אבוריא: אגודת אל-הילאל קיבלה במשך השנים את התמיכה המוראלית והתקציבית מהרשות למלחמה בסמים ואין לה כיום שום דרישות.

עאדל אבוריא: בהיותי גם חבר המועצה ברשות למלחמה בסמים אני מודע לכל המגבלות וייאמר לשבחם של אנשי הרשות שאין שום דבר שחופף וגובל באפליה תקציבית.

עאדל אבוריא: להפך, אנחנו מרגישים שמאז כניסתו של המנכ"ל החדש, מר חיים מסינג, המגזר הערבי מקבל קצת יותר ממה שקיבל קודם.

עאדל אבוריא: הדרישות שלנו הן רק ממשרדי הממשלה הרלוונטיים, כגון משרד הרווחה ומשרד החינוך.

עאדל אבוריא: מבחינת התכניות שאל-הילאל מפעיל, כולן הסברתיות והכוונה שלהן להרחיק את בני הנוער מהסכנות הטמונות בשימוש בסמים.

עאדל אבוריא: החל מהשנה הבאה תפעיל העמותה מרכז בסכנין שיטפל בבני נוער, כמו שאל-סם מטפלת היום בבני הנוער בגילאי 12-17.

איוב קרא: למה אין סניף משולב בנגב?

איוב קרא: למה הסניפים צריכים להיות בשפרעם ובסכנין?

איוב קרא: זה קרוב מדי.

עאדל אבוריא: היום אנחנו פועלים כדי לנייד את הסניף בשפרעם.

עאדל אבוריא: ביקשנו מעיריית שפרעם לעזור לנו בכך שנוריד את הסניף פיזית, כי פיזית יש לנו סניף שנבנה בסיוע מוסדות רלוונטיים, כגון משרד הפנים בזמנו, עבור אגודת אל-הילאל, כדי שיפצו אותנו ונבנה במקום אחר או לפחות נשכור מקום אחר בנגב.

איוב קרא: התכתובת היא עם ראש העיר?

עאדל אבוריא: כן, עם ראש העיר, שגם הצליח הפעם, והתכתובת הזו נמצאת אצל יגאל שחר, הממונה על מחוז הצפון, הוא צריך לתת את האישור שלו.

איוב קרא: אני אעזור לכם לטפל בזה.

עאדל אבוריא: אנחנו נשמח מאוד.

עאדל אבוריא: זה בקצרה, אשמח להשיב על שאלות.

איוב קרא: נשמע את נציגת משרד החינוך לגבי האפשרויות לסייע למגזר הערבי ודרך איזה צינור אפשר לסייע.

איוב קרא: אי אפשר לומר שאי אפשר לתת לעמותות ונגמר הסיפור, צריך לראות מה אפשר לעשות כדי לגבות אותן.

איוב קרא: משרד החינוך מקצה משאבים, יחסית, לעניין הזה, צריך למצוא צינורות איך אפשר בכל זאת להעביר גם למגזר הערבי.

רות לקט: משרד החינוך עושה פעולות רבות בתוך המערכת לפני הגורמים החיצוניים, בהמשך אדבר גם על בעיות שמאוד מטרידות אותי שלא קשורות בתקציב אלא לבעיית מודעות וקושי לגייס את הגורמים המשפיעים גם ברשויות המקומיות של המגזר הערבי וגם במערכת החינוך, יש חוסר מודעות וקשה מאוד לפצח את העניין הזה.

רות לקט: אני אומרת את זה פה על השולחן כי אנחנו משקיעים המון במגזר הערבי כחלק מהעבודה שנעשית בכלל המגזרים.

רות לקט: אנחנו לא נותנים עדיפות בולטת לשום מגזר, מכיוון שהמגזר הערבי הוא חלק מהאוכלוסייה הישראלית וכך אנו מתייחסים למגזר הזה, יש לנו מדריכים בכל הארץ שמנחים את בתי הספר ועומדים בקשר עם הגורמים, עם הרשויות והרשות למלחמה בסמים כדי לקדם את הפעולות.

רות לקט: יש לנו 6 מדריכים במגזר הערבי, לא כי אנחנו לא רוצים יותר אלא כי אין מספיק כוח אדם במגזר הערבי, אין עדיין יוצאים בכל בתי הספר, דבר שמאוד מקשה כי השטחים הם מאוד גדולים, ויש לנו אפילו מדריכה אחת שאינה ערבייה, מהמגזר היהודי, שמדריכה ברמלה, בלוד ובמשולש, כי רק עכשיו אנחנו מכשירים מדריכה מהמגזר הערבי שאני מקווה שבשנה הבאה היא תשתלב.

איוב קרא: מה צריכים להיות הנתונים של אותו מדריך?

רות לקט: הוא צריך להיות יועץ חינוכי בדרך כלל והוא צריך לקבל הכשרה בנושא.

רות לקט: מאחר ומשרד החינוך הרחיב את מעגל היועצים רק בשנה שעברה, במגזר הערבי הוסיפו 150 יועצים, הם עוד לא היו במצב שהם יכולים להתמקד בנושא סמים, הם היו צריכים קודם ללמוד איך להיות יועצים בבתי הספר.

רות לקט: המגזר הערבי שייך למחוזות והפעילות שנעשית במחוזות היא פעילות שמוענקת במידה שווה למגזר הערבי ולמגזר היהודי, כמו הכשרות למורים, קיום סמינרים לתלמידים שיהיו מנהיגים בנושא הזה, אנחנו רואים בזה חשיבות מאוד גדולה, והנחיות לבתי הספר.

רות לקט: אנחנו מספקים חומרים, ומיד אדבר על השאלה אם התכנית צריכה להיות שונה, אנחנו תרגמנו כבר שתי חוברות לערבים לאחר התייעצות עם אנשי מקצוע שלנו עם תוספות מאוד קטנות שמיוחדות למגזר הערבי ואנחנו גם מתרגמים לערבית מדריך למניעה והתערבות שמנחה את כל המערכת איך לפעול, תרגום שייקח מספר חודשים אבל נמצא כרגע בתהליך.

רות לקט: הגענו ל-132 פעולות בבתי הספר בתשס"ב, שזה בערך 25% מבתי הספר.

רות לקט: אני מאוד לא מרוצה מהנתון הזה, אבל זה לא כי אנחנו לא נותנים שירות אלא כי אין מספיק יונקים לשירות הזה.

רות לקט: אולי הוועדה הזו צריכה לחשוב איך לעזור לנו לעורר מודעות בקרב קובעי מדיניות כמו יועץ השרה לנושא של המגזר הערבי, הבדואי והדרוזי, כמו מי שעומד בראש המינהל.

רות לקט: יחד לחבר אותם לעניין הזה, כי הם עסוקים ומוטרדים בבעיות אחרות - מוניציפליות ואחרות - ולא נותנים לנושא הזה מקום כפי שראוי לו.

רות לקט: לגבי המדריכים - אותו הדין במגזר הערבי כמו במגזר הדתי היהודי שיש מאפיינים ייחודיים והמדריכים הערבים והדתיים היהודיים עובדים מאוד בצמוד, כי הם מצאו שיש מכנה משותף במסרים, כמו הנושא של הדת וכמו הנושא של מקום המשפחה.

רות לקט: ישנה עבודת מסטר שעשה מסטרנט בסיוע הרשות למלחמה בסמים, מכון אמג'ד, והוא בעצמו אומר שחוץ מאשר שני מאפיינים - נושא המשפחה ונושא הדת - הוא לא מוצא שום סיבה לעשות תכניות אחרות לכלל האוכלוסייה.

רות לקט: זו גם התפיסה שלנו.

איוב קרא: גם אני בדעה הזו.

רות לקט: אני חושבת שאסור לנו להוציא תכניות אחרות כי זה גם מסר לא נכון.

איוב קרא: אבל צריך לפחות למצוא מסגרת איך אנחנו מגבים את המסקנה הזאת.

רות לקט: אנחנו עושים את זה, יש לנו תכניות, וגם תרגמנו כדי שלפחות בשפה הערבית יהיו עוד חומרים.

רות לקט: המדריכים שלנו מזמינים אנשי דת לתכניות, כשהתכניות כבר מופעלות מופיעים בהן אנשי דת, גם אנשים שמרצים בשפה הערבית, אבל אנחנו לא בעד שזה יהיה רק בערבית כי אנחנו חושבים שזה לא נכון, גם כי זה חלק מהחברה וגם כיוון שהיום ההשפעות התרבותיות הן אחרות, היום העולם הוא כבר כפר גלובלי אחד והילדים, גם מהכפרים הערביים וגם מהערים, מעורבים עם האוכלוסייה היהודית וההשפעות דרך האינטרנט הן אותן השפעות.

רות לקט: לכן גם בעניין העלייה אנחנו לא חושבים שעולים צריכים תכניות ייחודיות, הם כן צריכים אספקטים מסוימים וגם קצת לדבר עם אנשים בשפתם כי שפה היא גם תרבות, וזה מה שאנחנו עושים.

רות לקט: יש לנו תכנית מניעה ישנה שנעשתה בשפה הערבית, אנחנו עומדים בקשר עם המגזר ואוספים מידע וראינו שהם לא מבקשים משהו אחר.

רות לקט: הרי תכנית מניעה עוסקת בעבודה על העמדות של האדם, על בדיקת הצרכים למה אדם בכלל זקוק לסמים, עוזרת לו לזהות את הכוחות שיש לו כדי להימנע מהשימוש בסמים, להכיר את הפיתוי, להבין את המידע ולקבל החלטות.

רות לקט: כל הדברים האלה הם אוניברסליים, הם לא מאפיינים אוכלוסייה זו או אחרת.

רות לקט: תקציב משרד החינוך הוא מאוד מועט לפעולות של מערכת החינוך.

רות לקט: נכון ל-2003 הוא היה 2.5 מיליון ש"ח, אני לא יודעת מה יהיה ב-2004.

רות לקט: אנחנו מגיעים בערך ל-2,200 בתי ספר ללא עזרת הרשות למלחמה בסמים, כשבשנה הבאה אפשר לומר שלא תהיה בכלל עזרה לפי התקציב שהוגש למינהלת.

רות לקט: בתקציב של משרד החינוך, שהוא 2.5 מיליון ₪ לכל המערכת, אנחנו לא יכולים לעזור לגופים חיצוניים אלא אנחנו רוצים לפתח את מה שאנחנו עושים ולהכשיר יותר ויותר אנשים מתוך המערכת, כי המרצה הכי טוב הולך ובא והמורה הכי גרוע נמצא עם הילדים וצריך לעשות אותו יותר טוב.

איוב קרא: אני מבקש לקבל נתונים מהמשטרה על פעילות אכיפה.

סנ"צ אורית היימן: בנושא אכיפה אין לנו פעולות אכיפה מגזריות אלא האכיפה היא ככלל לכל עבירות הסמים ועל כל מגזרי האוכלוסייה, למעט בני נוער שזו אכיפה ייחודית.

סנ"צ אורית היימן: פעילות ייחודית מול מגזרי אוכלוסייה נעשית באגף קהילה-משטרה.

סנ"צ אורית היימן: האגף הזה נותן את מלוא תשומת הלב לכל מגזרי האוכלוסייה.

איוב קרא: איזה פעולות ותכניות אופרטיביות יש למשטרה בעניין הפיקוח והאכיפה בנושא הסמים?

סנ"צ אורית היימן: תלוי איפה אנחנו מזהים מוקדי בעיות, זה לא קשור למגזר יהודי או מגזר ערבי.

סנ"צ אורית היימן: יש פריסה מאוד גדולה של מש"קים במגזר הערבי.

סנ"צ אורית היימן: היום יש 62 מש"קים במגזר הערבי: בטירה, בקלנסואה, בטייבה צפון, בג'לג'וליה, בכפר ברעא, בכפר קאסם, בג'וואריש ועוד.

סנ"צ אורית היימן: במחוז מרכז יש 10 מש"קים.

סנ"צ אורית היימן: בתל אביב יש מש"ק אחד בעג'מי ובירושלים באבו גוש.

סנ"צ אורית היימן: במחוז הדרומי יש בתל שבע, שגב שלום, הרואר, רמת נגב, ישוב רותם, סך הכל 10 מש"קים.

סנ"צ אורית היימן: במחוז הצפוני, שזו עיקר הפריסה, יש 40 מש"קים.

סנ"צ אורית היימן: סך הכל 62 מש"קים.

סנ"צ אורית היימן: יש תכנית לפריסה הרבה יותר נרחבת, אך כאן אנחנו חוזרים לבעיות התקציב.

איוב קרא: יש לכם כוונה להציב עוד מש"קים ובגלל חוסר תקציב זה לא יוצא לפועל?

סנ"צ אורית היימן: כן.

איוב קרא: כמה אתם מתכננים?

סנ"צ אורית היימן: יש תכנית מאוד מפורטת, שאני מכירה אותה לפחות חמש שנים, שנגנזה בגלל בעיות תקציב.

סנ"צ אורית היימן: התכנית לא כוללת רק מש"קים, היא כוללת גם תחנות משטרה ואת כל הפריסה המשטרתית.

איוב קרא: לגבי בני נוער, מה הפילוח המגזרי?

סנ"צ אורית היימן: יש לנו 26 עובדי נוער דוברי השפה במגזר הערבי שאמונים על הפעילות בעיקר בצפון הארץ.

סנ"צ אורית היימן: המפכ"ל הכריז על שנת 2004 כשנה שנושא הטיפול בעבריינות בני נוער יהיה בעדיפות ולכן יינתן טיפול לנושא בני הנוער של כל המגזרים, כי גם זיהינו בעיה וגם זה דור העתיד של החברה הישראלית וצריך לתת את הדעת לא רק לעבירות סמים אלא גם לעבירות אחרות, אבל עבירות סמים נכללות בתשומת הלב המרבית בשנת העבודה 2004.

איוב קרא: יש לכם פילוח איפה עומד המגזר הערבי לעומת המגזר היהודי מבחינת אחוזים?

סנ"צ אורית היימן: אנחנו לא מסתמכים על הנתונים של תיקי השימוש, אנחנו לא יכולים להגיד כמה משתמשים יש, יש את המחקרים של הרשות למלחמה בסמים, וגם על סמך תיקי הסחר קשה מאוד לקבוע מסמרות.

סנ"צ אורית היימן: מה שאנחנו כן יכולים להגיד זה שיש מעורבות גבוהה של המגזר הערבי בעבירות סחר וייבוא סמים בעיקר מול הגבולות, אם זה לבנון, ירדן או מצריים.

איוב קרא: בסחר מעורבים גם בני נוער?

סנ"צ אורית היימן: בסחר מעורבים בני נוער.

סנ"צ אורית היימן: אנחנו רואים בעיקר בערים כמו רמלה ולוד שיש בני נוער שנכנסים בגיל מוקדם לסחר בהרואין.

סנ"צ אורית היימן: בדרך כלל עבירות הסחר בקרב בני הנוער הן יותר בנושא של הקנאביס באזורים אחרים של הארץ ולא תמיד רואים בזה סחר כי הם קונים ומוכרים לחברים, אבל בהיבט של ההרואין זו באמת תופעה קשה של בני נוער צעירים שנכנסים לנושא הזה.

איוב קרא: האם במגזר הבדואי יש יותר סוחרי סמים?

סנ"צ אורית היימן: תלוי במקומות היישוב.

סנ"צ אורית היימן: בדרום הארץ אנחנו רואים בולטות של המגזר הבדואי מול גבולות מצריים וירדן.

סנ"צ אורית היימן: יש סוחרים מהדרום שעובדים גם מול הצפון.

סנ"צ אורית היימן: ככלל, יש מעורבות בגלל נתונים אובייקטיביים של שפה ושל נגישות רבה יותר לסוחרים מעבר לגבולות.

איוב קרא: גם אנשי ביטחון מעורבים בזה?

סנ"צ אורית היימן: שמעת את נציג מצ"ח בישיבה הקודמת בנושא אנשי ביטחון.

איוב קרא: אני מברך את ראש עיריית טייבה שבא להשתתף בישיבה.

איוב קרא: איך אתה, כמנהיג וכראש רשות, רואה את האפשרות למזער את הנזק ואת התופעה הזו במגזר הערבי והיכן דרוש לך גיבוי?

איוב קרא: מה הדברים שלדעתך צריך להעלות על סדר היום שלנו?

סאלח ג'בארה: אני מברך את הוועדה על שנקטה יוזמה ושמה את האצבע על הבעיות הכואבות של המגזר הערבי.

סאלח ג'בארה: הבעיות האמיתיות שאנחנו נתקלים בהן, של נרקומנים, של מסוממים, של משפחות, של ילדים מוכים, יש סיפורים מסמרי שיער שעומדים בפתח הלישכה שלי.

סאלח ג'בארה: לדוגמה, נרקומן מחכה בפתח של העירייה על מנת שיוכל לקבץ נדבות של 50 ₪ או 100 ₪ כדי לקנות את המנה שלו, שם אתה רואה בדיוק את הבעיה האמיתית של נגע הסמים.

סאלח ג'בארה: שמעתי פה הרבה דברים.

סאלח ג'בארה: היו לי המון עיסוקים אבל אמרתי שאני חייב לבוא לכאן היום.

סאלח ג'בארה: בטייבה, לדוגמה, אין שום תקן ושום דבר, לא מהרשות למלחמה בסמים, לא ממשרד העבודה והרווחה ולא מאף אחד, אין תקציב לנושא.

איוב קרא: טייבה היא אחד המוקדים הפגועים בנושא הסמים.

סאלח ג'בארה: אין שום דבר, אפילו ההצעה העלובה האחרונה שהגיעה לפני שנה וחצי או שנתיים מהרשות למלחמה בסמים על חצי תקן.

סאלח ג'בארה: 33 אלף תושבים, וטייבה היא עיר בעייתית לא רק מהבחינה הזאת, בכמה תחומים, ואנחנו מנסים להתמודד עם הבעיה הזו ולא מסתירים אותה.

סאלח ג'בארה: בואו נשים את הבעיה על השולחן ונפתור אותה ביחד.

סאלח ג'בארה: אי אפשר לפתור אותה כשמביאים חצי תקן.

סאלח ג'בארה: אני סירבתי לקבל חצי תקן, אמרתי שאני מעדיף לקחת עובד סוציאלי שאני אשלם לו ונשבור את הראש לבד.

סאלח ג'בארה: לא כל המידע נמצא בידי אנשי המקצוע, גם בטייבה וגם בשאר המקומות חייבים לרכז את המידע.

סאלח ג'בארה: בטייבה ידוע לנו בוודאות על 350 עד 450 משתמשים כבדים בקוק פרסי ו-2,000 משתמשים בגראס וחשיש.

סאלח ג'בארה: מעבר לזה יש לא פחות מ-500 משתמשים באקסטות ובכדורים למיניהם.

סאלח ג'בארה: מדובר במבוגרים, בבני נוער, בנשים - זה נוגע בכולם.

סאלח ג'בארה: התופעה של הסמים, של הגראס והחשיש, היא תופעה שהולכת ומתרחבת, גם בגלל המגזר היהודי.

סאלח ג'בארה: כל מה שקשור בנרגילות האלה זה גראס וחשיש.

סאלח ג'בארה: אלה בתי קפה שעובדים, אתה מוציא רשיון לעסק לבית קפה, הולך, אפילו לא יודע איזה סם שמים בפנים.

סאלח ג'בארה: התופעה הזו של הנרגילות הולכת ומתרחבת בכל המגזר הערבי ומשם קל מאוד להידרדר במדרון החלקלק.

סאלח ג'בארה: צריך, לדוגמה, מישהו שיסתובב בבתי קפה, ישב עם בני הנוער ויסביר להם במה הם משתמשים, שזה לא בריא ולא בסדר.

סאלח ג'בארה: משם זה ממשיך לגניבת רכוש ועבריינות.

סאלח ג'בארה: את כל זה לעשות עם חצי תקן זה מסחרה, סליחה על הביטוי.

סאלח ג'בארה: ידוע מה המצב של רוב הרשויות, הכל מתחיל ומסתיים בתקציב.

איוב קרא: המצב של טייבה בתקופה שלך לא רע.

סאלח ג'בארה: יחסית.

סאלח ג'בארה: אנחנו עולים על דרך המלך.

סאלח ג'בארה: אני בטוח שבעוד שנתיים-שלוש לא נצטרך את עזרת הרשות למלחמה בסמים, אבל בשלב הנוכחי, כשאנחנו מטפלים בהרבה דברים שקשורים לטייבה, אנחנו זקוקים לתקציב.

סאלח ג'בארה: זו לא רק בעיה של טייבה, אם זה בטייבה זה מגיע גם לכוכב יאיר, לכפר סבא, לטירה.

סאלח ג'בארה: משם זה מגיע לעבריינות ולנשק, זה גורם גם לבעיות ביטחון.

סאלח ג'בארה: משם זה לא בעיה להידרדר גם לכיוון פלילי וגם לכיוון ביטחוני.

סאלח ג'בארה: המש"ק פותר חלק מהבעיות, בעיקר כשהעבירה כבר מתבצעת.

סאלח ג'בארה: ההצעה שלי, מניסיוני, היא שצריך באופן מיידי טיפול בשני קצוות - בקצה הראשון לטפל במי שעדיין לא התקלקל, התלמידים בבתי הספר היסודיים ובתיכונים, כשבתיכונים הבעיה הזו די נפוצה.

סאלח ג'בארה: צריך להתחיל בבתי הספר היסודיים באופן מיידי, וכאן משרד החינוך יכול לעזור.

סאלח ג'בארה: בקצה השני לטפל במכורים שכבר איבדו כל תקווה בעולם, שלא מתביישים מהמשפחה ומאף אחד.

סאלח ג'בארה: צריך לטפל בשני הקצוות באופן מיידי, והטיפול בשני הקצוות ברור.

סאלח ג'בארה: לדעתי את המכורים הקשים צריך לשים במסגרת, באיזה מוסד.

סאלח ג'בארה: לדוגמה, בטייבה יש מוסד ששייך לעמותה, אך הטיפול שם מוגבל וגם להם יש בעיות תקציב.

סאלח ג'בארה: אם יש בטייבה 10 או 15 או 20 מקרים כאלה, אז כדאי אותם לקחת ולשים במסגרת, במוסד.

סאלח ג'בארה: לגבי בתי הספר אנשי החינוך יודעים מה אפשר לעשות.

סאלח ג'בארה: הרשויות המקומיות יחד עם אנשי המקצוע צריכים להתלבש על קבוצת הביניים שבאמצע, שיכולה להידרדר ועוד אפשר להציל אותה.

סאלח ג'בארה: אנחנו עושים את זה בהצלחה רבה על ידי נרקומנים שיצאו, שתומכים באנשים.

סאלח ג'בארה: זה הכלי הכי טוב.

סאלח ג'בארה: זה יעיל שנרקומן שיצא מבעיות של סמים, חזר לדרך הישר והוא איש נורמלי ונורמטיבי ומתפקד, כאשר הוא בא ועוזר, אתה לא יודע כמה זה עוזר, לפעמים מעבר לכל התיאוריות.

סאלח ג'בארה: את הנושא הזה כדאי לפתח.

סאלח ג'בארה: אנשים כאלה שמוכנים להתגייס, אני מוכן לפטור אותם מארנונה, להכניס את ילדיהם לגן ללא תשלום, אני יכול לצ'פר אותם בדברים קטנים, אך גם להם עצמם יש את הרצון והחשק לעזור ולהוציא אנשים מהמעגל הזה.

סאלח ג'בארה: לגבי משרד החינוך, יש מה שקרוי "שיקום שכונות".

סאלח ג'בארה: אני תומך במה שנאמר כאן, שלא צריך לתת מאפיינים מסוימים לטיפול במגזר הערבי.

סאלח ג'בארה: נרקומן זה נרקומן.

סאלח ג'בארה: במקום שיש דברים ייחודיים למגזר או ליישוב, כן צריך לטפל.

סאלח ג'בארה: לדוגמה, אם בטייבה יש שכונות מהן יכולים לצמוח נרקומנים ועברייני סמים, אני יכול להצביע עליהן.

סאלח ג'בארה: שם משרד החינוך יכול לעשות שיקום שכונות ולהשקיע.

סאלח ג'בארה: צריך לשים יועץ חינוכי בבתי הספר האלה, ובעיה למצוא יועץ חינוכי במגזר הערבי אך אפשר גם יועץ מהמגזר היהודי.

סאלח ג'בארה: אפשר לשים בבית ספר מיוחד כזה שני אנשים ובבית ספר אחר לא לשים.

סאלח ג'בארה: כך נותנים טיפול מיוחד ויותר אפקטיבי, שיכול להשיג את המטרה.

יעל נרדימון: אנחנו היינו בטייבה מיום שהרשות הוקמה לפני 13 שנה.

יעל נרדימון: כבר אז נאשף קייס עבד דרך הרשות, עבדנו יחד שנים, ולאחר מכן עם חאג' יחייה ועם אחרים.

איוב קרא: מה נהוג במקום בסדר גודל של טייבה?

יעל נרדימון: בטייבה היה בנאדם הייתה משרה מלאה.

יעל נרדימון: נאשף קייס עבד כל השנים במשרה מלאה, כשהרשות למלחמה בסמים תקצבה כמו בכל מקום בארץ.

יעל נרדימון: באיזשהו שלב אמרו למתאם שלנו שאי אפשר להמשיך להחזיק אותו, העירייה לא יכולה לתקצב את המשרה המלאה, וכיוון שהוא עובד סוציאלי בכל מקרה הציעו שהוא ירד לחצי משרה.

יעל נרדימון: גם תקציב פעילות לא היה.

יעל נרדימון: אנחנו ישבנו אז עם החשב המלווה וניסינו למצוא את הפתרונות אך לא הצלחנו.

יעל נרדימון: העירייה לא הצליחה לעמוד בתקציב.

יעל נרדימון: מבחינתי לטייבה, כמו לכל יישוב גדול, יש משרה מלאה עם תקציב פעילות.

יעל נרדימון: סדר הגודל שלנו ביישוב כזה הוא בסביבות ה-100 אלף שקל.

יעל נרדימון: טייבה לא יכלה לשים את הכסף ממול, לא הצליחו להוציא אגורה מתקציב הפעילות כי העירייה לא הצליחה לשלם לאף אחד, והיו רצים אחריו.

יעל נרדימון: אז זה לא שלא ניסינו.

יעל נרדימון: הייתה גם בעיה של בני נוער שמשתמשים בסמים, ישבנו אז יחד עם המתאם ואמרנו שנפנה לסניף אל-סם בתל אביב, שהוא ישלח וייתן כיסוי בנושא של טיפול בנוער.

יעל נרדימון: לקחנו בחור מטייבה, לדעתי היום הוא כבר בשיקום מעשי, והוא קיבל הכשרה בתל אביב ועבד שם במשך שנה, ניסה לתת מענה לבני נוער.

יעל נרדימון: בממוצע היו בין 2 ל-3 בני נוער שהגיעו לטיפול.

יעל נרדימון: הייתה בעיה מאוד קשה להביא בני נוער לטיפול ולאט לאט זה נסגר.

יעל נרדימון: כלומר, זה לא שלא נעשו ניסיונות.

יעל נרדימון: אז אמרנו שאולי ישלחו לטירה לטיפול, ניסינו מכל הכיוונים.

יעל נרדימון: אני אשמח אם ראש עיריית טייבה ירים את הכפפה ונרים אותה יחד, הבעיה הייתה בעיה כלכלית ותקציבית, לא בעיה של הרשות למלחמה בסמים.

יעל נרדימון: הרשות למלחמה בסמים תשמח להיות בטייבה במשרה מלאה.

סאלח ג'בארה: גם כדי לרקוד טנגו צריך שניים.

איוב קרא: אנחנו נערוך ביקור של הוועדה בטייבה ועד אז תתנו פתרון לטייבה.

יעל נרדימון: אין לנו בעיה, רק שטייבה יגידו שהם רוצים.

מוחמד ברכה: שמי מוחמד סמארה, אני מייצג את ראש עיריית רמלה בנושא.

מוחמד ברכה: אני מאוד תומך במה שאמר ראש עיריית טייבה.

מוחמד ברכה: שמעתי מכם על הפעילות שלכם כאילו יש את העירוב, אבל אתם לא מורגשים בשטח בכלל.

מוחמד ברכה: לא משרד החינוך ולא הרשות למלחמה בסמים.

מוחמד ברכה: בקשר למשרד החינוך, אני מפקח לשעבר על תכניות למניעה בשימוש בסמים במשרד החינוך במשך שנה אחת, אז היו תכניות של חמו ושל שושנה וייס.

קריאה: עד לפני עשרים שנה.

מוחמד ברכה: לפני הרבה שנים.

מוחמד ברכה: מאז אני לא יכולתי להמשיך בתפקיד והתפטרתי בגלל שלא היו לי אמצעים כדי לעשות את התפקיד.

מוחמד ברכה: אני יצאתי מיוזמתי כי לא מצאתי שום כלי.

מוחמד ברכה: לגבי הרשות למלחמה בסמים אין לנו תקנים, לא בטירה ולא בטייבה.

יעל נרדימון: לרשות אין תקנים, צריך להבין את זה.

יעל נרדימון: זה לא תקן, זה חוזה.

יעל נרדימון: הלוואי וזה היה תקן.

מוחמד ברכה: אנחנו רוצים ומבקשים להתמודד, הבעיה היא שאנחנו כבר במהירות שיא בהידרדרות.

מוחמד ברכה: זה עובר מסמים למסחר, לביטחון, לנשק, יום-יום יורים, יום-יום הורגים, זה כבר התחיל להיות בלתי נסבל.

מוחמד ברכה: כאילו זה לא נמצא במדינת ישראל העניין הזה.

מוחמד ברכה: בעניין של הנוער, היה אצלנו מבקר המדינה ובדקנו את העניין של התיקים שנמצאים אצלנו בלישכה בנושא סמים.

מוחמד ברכה: הייתה שם שאלה: "מתי התחלת להשתמש?

מוחמד ברכה: " האנשים האלה השיבו: "12 שנה", "11 שנה", "7 שנים", וכשאנחנו עושים את החישוב מתברר שהבנאדם התחיל מהתיכון או מחטיבת הביניים.

מוחמד ברכה: כל הזמן מנהלי בתי הספר מטייחים, אומרים: "לי סמים אין".

מוחמד ברכה: עשינו קצת בירור בתוך בית ספר תיכון בטירה ומצאנו שכבר האנשים האלה הכניסו את הסמים אל בית הספר, יושבים מול בית הספר ומוכרים את הגראס, את החשיש ואת הכל.

מוחמד ברכה: בטירה מישהו בא, השכיר חממה של שני דונם וגידל של גראס.

מוחמד ברכה: טונות של גראס הוא הוציא משם.

מוחמד ברכה: פה ושם עוברים ברחוב ורואים שתילים, ומחלקים את זה.

מוחמד ברכה: זאת בעיה שאף אחד לא שם לב אליה.

מוחמד ברכה: עם כל הצער, גם במשטרה לא יכולים להתמודד.

מוחמד ברכה: יש לנו תחנת משטרה שם, אני מתנדב של המשטרה ומסייע בערבים עם ניידת, בקושי אנחנו מוצאים ניידת לסייע.

מוחמד ברכה: זו בעיה שהתחילה להיות מאוד כואבת.

מוחמד ברכה: אם אנחנו מסתכלים על משרד העבודה והרווחה, היה לי תקן של סמים שנהפך לחצי תקן.

מוחמד ברכה: אתה רוצה מדריך, אתה צריך להשתמש בכלים לבדיקות, בערכות בדיקה, ולא נותנים תקציב.

מוחמד ברכה: נותנים אלף-אלפיים שקל וזה נעלם ונבלע בתוך התקציב של העירייה ואתה לא יכול לנצל את זה.

מוחמד ברכה: לגבי הרשות למלחמה בסמים בבתי הספר - אני לא בדעה שאין יועצים ואין אנשי מקצוע, יש לנו.

סאלח ג'בארה: הכוונה ליועץ חינוכי.

מוחמד ברכה: יש.

מוחמד ברכה: היום החבר'ה הצעירים מסיימים אוניברסיטאות ויש לנו אפילו כוח אדם שלא מוצא עבודה.

מוחמד ברכה: יש לנו, רק צריך להכשיר אותם.

מוחמד ברכה: אני לא מכיר שום תכנית שעובדת בתוך בתי הספר הערביים.

יעל נרדימון: בוודאי שיש.

מוחמד ברכה: שעובדת.

מוחמד ברכה: אני לא אומר שצריך לתקן אפילו.

יעל נרדימון: היא עובדת.

מוחמד ברכה: אני מכיר את שושנה וייס אישית ודיברנו על זה שנעשה תכניות למניעת שימוש באלכוהול.

מוחמד ברכה: גם אלכוהול זו בעיה, בעיה יותר קשה מסמים.

מוחמד ברכה: יש לנו גם בעיית אלכוהול בנוער.

מוחמד ברכה: אני ראיתי פה סטטיסטיקות על שני מיליון במגזר הערבי, תדעו לכם שזה מתחיל במגזר הערבי, זה קודם אצלנו ואנחנו מוכרים למגזר היהודי.

מוחמד ברכה: אם אתם עושים את המניעה אצלנו אתם תחסכו הרבה.

יעל נרדימון: היום יש גם גאונים אצלך, אל תדאג.

מוחמד ברכה: בשיתוף של הגאונים שלנו, אנחנו מכירים את השטח.

יעל נרדימון: היום זה סטודנטים, זה אנשים משכילים.

מוחמד ברכה: בתקופה הזו אנחנו צריכים להתחיל מאיזושהי נקודה.

מוחמד ברכה: הפעילות הקיימת כלל לא נראית בשטח ואם אתם רוצים לעבוד יש אנשי מקצוע ויש ראשי ערים כמו מר סאלח ג'בארה שמוכנים לשתף פעולה ומוכנים לעשות.

איוב קרא: גם ראש העיר שלך.

מוחמד ברכה: אם הוא לא היה מעוניין לא היה שולח אותי לכאן.

איוב קרא: מה המצב בנצרת?

אליזבת חאג' חורי: אני עובדת כמתאמת למאבק בסמים בנצרת מזה 9 שנים.

אליזבת חאג' חורי: נצרת היא חלק מהמגזר הערבי ותופעת הסמים קיימת גם שם.

אליזבת חאג' חורי: פרוייקט מהמאבק בסמים קיים בנצרת אבל למרות תכניות המניעה אנו רואים את תופעת הסמים הולכת ומתפשטת, במיוחד בקרב בני נוער.

אליזבת חאג' חורי: פעילות מניעה יש, יחידת טיפול יש, אבל את המרכזים לנוער והמסגרות הבלתי פורמליות אין.

אליזבת חאג' חורי: אני חושבת שזה מאוד חסר במגזר הערבי ובנצרת גם.

אליזבת חאג' חורי: בנצרת 60 אלף תושבים ואין מרכזים לבני נוער.

אליזבת חאג' חורי: נער אמר לי: "אני מגיע לפעילות מניעתית פעם בשבוע, פעמיים בשבוע, מה אני אעשה בשאר השבוע?

אליזבת חאג' חורי: הבית שלי לא כל כך טוב, אני בבית הספר לא כל כך טוב, מה אני אעשה בשאר השבוע?

אליזבת חאג' חורי: " אני חושבת שזו הביעה - לבני הנוער אין מרכזים ומסגרות שיקלטו את בני הנוער האלו וימנעו מהם להגיע לסמים.

אליזבת חאג' חורי: אם יטפלו בבעיה הזו אני חושבת שזה מאוד יכול לקדם את פרוייקט המאבק בסמים.

איוב קרא: מה השירות לטיפול בנפגעי סמים עושה מבחינת טיפול?

איריס מורדקוביץ': אנחנו פרוסים כרגע ב-15 יחידות לטיפול בנפגעי סמים במגזר הערבי ובעוד 12 יחידות בערים מעורבות.

איריס מורדקוביץ': סך הכל אני מדברת על 27 נקודות טיפול.

איוב קרא: מה כוללת תחנה כזו?

איריס מורדקוביץ': תחנה כזו כוללת בדרך כלל עובד סוציאלי במשרה חלקית או במשרה מלאה, בחלק מהמקרים מדריך שהוא מכור שנקי לפחות שנתיים שמסייע באיתור ובחלק מהמקרים יש מענים נוספים.

איוב קרא: מאיפה הם מקבלים את השכר?

איוב קרא: מהרשות המקומית?

איריס מורדקוביץ': כן.

איוב קרא: בטייבה ובטירה גם יש יחידות טיפול כאלה?

איריס מורדקוביץ': תכף אתייחס גם לטייבה ולטירה.

איוב קרא: אני רואה שטייבה לא מקבלת שום דבר.

איריס מורדקוביץ': היא מקבלת לא מעט, אני אתייחס לזה מיד.

סאלח ג'בארה: היה לנו תקן, לקחו חצי, נשאר חצי על חשבון העירייה שלא יכולה לשלם משכורת.

איריס מורדקוביץ': אם נתייחס למה מקבלים ובכמה יישובים, אם נסתכל בגדול על הפריסה, אני חושבת שיש מעט מאוד יישובים היום במגזר הערבי שבאמת פונים אלינו ואומרים שהם צריכים טיפול.

איריס מורדקוביץ': יש אולי שלושה יישובים שהיום פונים ורוצים שנתגבר או ניתן ובאמת אנחנו לא יכולים לתת מענה.

איריס מורדקוביץ': למספר יישובים ניתן מענה וכשיש יישוב שפחות מתפקד אנחנו מעבירים את התקן ממקום למקום.

איריס מורדקוביץ': מיד אתייחס לסכנין ולטירה בהקשר זה.

איריס מורדקוביץ': ברשות המקומית יש עובד סוציאלי שנותן טיפול פרטני, קבוצתי ומשפחתי לפי הצורך, יש את המדריך שנותן את האיתור ובחלק מהיישובים יש מרכזי יום שנותנים מענה יומי למטופלים.

איריס מורדקוביץ': אם אני לוקחת לדוגמה את נצרת כעיר שיש לה את כל המערך הטיפולי אז בנצרת יש גם עובד מטפל, גם מרכז יום, גם עובד נוער וגם עובד איתור.

איריס מורדקוביץ': יש ממש מערך גדול שנותן את המענה.

איריס מורדקוביץ': אני רוצה להתייחס לקשיים שגורמים לתזוזות של התקנים.

איריס מורדקוביץ': אחד הקשיים שלנו שהרבה מאוד מהיישובים הערבים הם יישובים קטנים מאוד וכשיש יישוב קטן אנחנו נדרשים לתת חלקיות תקן - חצי תקן או רבע תקן.

איריס מורדקוביץ': מאוד קשה להפעיל פרוייקט עם חלקיות תקן.

איוב קרא: למה אתם לא עושים אשכול?

איריס מורדקוביץ': אנחנו מנסים כבר כ-7 שנים לעשות אשכולות, זה לא הולך.

איריס מורדקוביץ': אני אשמח לסיוע.

איריס מורדקוביץ': מאוד קשה לעשות חיבורים בין הרשויות, שיהיו מוכנים 3, 4, 5 יישובים להתחבר.

איריס מורדקוביץ': יש לנו תכנית מגירה איך לעשות חיבורים ואז נוכל לעשות פרוייקטים גדולים עם מספר עובדים סוציאליים, שיהיו יעילים יותר ליישובים, גם לעובדים שיעבדו יחד וגם למטופלים שיגיעו ויהיה שם מגוון של טיפולים ויותר מטופלים יגיעו.

איריס מורדקוביץ': כשיש פרוייקט גדול יש הרבה עובדים, יש העשרה של סוגי טיפול וגם הרבה יותר זרימה של מטופלים - רואים מטופלים נכנסים ויוצאים.

איריס מורדקוביץ': זה משהו שאפשר לקבל סיוע ולא מצליחים, צריך לעשות טיפול אזורי.

איריס מורדקוביץ': דבר נוסף בעייתי זה עניין התקציבים שעלה פה בכל מיני דרכים.

איריס מורדקוביץ': הרבה מאוד תקציבים שמוזרמים לא קל לרשויות להוציא אותם.

איריס מורדקוביץ': כשאנחנו מעבירים את אחד מ-15 התקנים הרשויות ברוב המקרים מאיישות את התקנים בהיבט התקציבי.

איריס מורדקוביץ': כשאנחנו מעבירים תקציבים למרכזי יום או לקבוצות ילדים בהרבה מאוד מקרים הם לא יכולים לאייש אותם, או שזה נבלע בתקציבי עירייה.

איריס מורדקוביץ': זה לא מגיע ליעד בסוף ואז אנחנו מגיעים לסוף-שנה כשהתקציב אצלנו.

איריס מורדקוביץ': זו בעיה.

איריס מורדקוביץ': דבר נוסף שהוא בעיה מהפן של המטופלים - אנחנו רואים במגזר הערבי שצריך לעשות הרבה מאוד עבודה כדי להביא את המטופלים לטיפול.

איריס מורדקוביץ': יש עובדים אך לא תמיד יש מטופלים שמגיעים.

איריס מורדקוביץ': לכן יש מצב כמו בטירה, שבאיזשהו שלב אנחנו מפחיתים את התקן ומעבירים אותו ליישוב אחר כי אנחנו רואים שלאורך זמן יש פחות מטופלים.

איריס מורדקוביץ': זו גם הדוגמה של סכנין - אני נתתי אתמול הוראה להעביר חצי תקן מסכנין.

איריס מורדקוביץ': זה עבר ממקום אחר ששם לא הצליחו להרים את הפרוייקט.

איריס מורדקוביץ': אנחנו מאוד רגישים לתנועות על פי הצרכים ועל פי איפה אפשר להרים פרוייקט.

איריס מורדקוביץ': לגבי טייבה - אם נתייחס למטופלים שמגיעים לטיפול, מה שאני רואה בשנים האחרונות זה שלקהילה טיפולית בטייבה מגיעים מטופלים.

איריס מורדקוביץ': הקהילה מלאה, אנחנו רק מדברים על להוסיף.

איריס מורדקוביץ': העמותה שדיברת עליה זו עמותה שמקבלת היום תקציבים באמצעות משרד הרווחה ובאחריות משרד הרווחה.

איריס מורדקוביץ': ככל שאנחנו מוסיפים מכסות תמיד המכסות שם מלאות, מטופלים מגיעים לפנימיות.

איריס מורדקוביץ': אנחנו היום יושבים עם הקהילה הטיפולית בטייבה וחושבים על מענים נוספים בשני היבטים - מצד אחד אני רוצה לומר שיש שיתוף פעולה עם עיריית טייבה, אני ערה שם בתכניות הבנייה ויודעת שאתם תומכים ומסייעים בבנייה, מהצד השני יש הרבה מאוד עבודה ומה שאנחנו רוצים לעשות זה לתגבר את הקהילה הטיפולית בטייבה, שזו לא רשות מקומית אלא עמותה, אך זה נתקע בבעיות תקציביות שאני לא יכולה להגיד פה שאני יכולה לפתור אותן כי משום מה לעמותות יש תקן אחר.

איריס מורדקוביץ': צריך למצוא דרך לשים דווקא את העובד הסוציאלי בטייבה, שיעקוב אחרי המטופלים, ואולי את מרכז היום לשים שם בתוך הקהילה הטיפולית כי משום מה זה עובד יותר, מטופלים מגיעים יותר לקהילה הטיפולית של העמותה מאשר לרשויות המקומיות.

סאלח ג'בארה: אפשר דרך הרשות המקומית ואז אנחנו נתמוך בעמותה.

איריס מורדקוביץ': ניסינו, זה לא התקדם כל כך בתקופה האחרונה.

סאלח ג'בארה: אבל אי אפשר להשאיר את טייבה, עיר של 33 אלף תושבים, עם בעיות מיוחדות, בלי שום תמיכה.

איריס מורדקוביץ': אני נפגשתי עם נציגים של טייבה מספר פעמים.

איוב קרא: אנחנו נפתור את זה, נעשה סיור בטייבה.

עאדל אבוריא: צריך גם לקחת בחשבון את חלוקת הארץ מבחינת הריכוז של השימוש בסמים, במיוחד בטייבה וטירה.

סאלח ג'בארה: טייבה זה המקום מספר אחת על פי הפרסומים.

עאדל אבוריא: לכן עלינו להפנות את תשומת לבו של משרד הרווחה לכך שכפי שמשרדים אחרים מסבים תקציבים לעניינים אחרים אז שהמשרד הזה יפעל בכיוון ההפוך ויפנה תקציבים ליישובים אלה.

עאדל אבוריא: רוב המחקרים אומרים שטייבה, טירה והערים המעורבות הן לב השימוש בסמים ולב הבעיה.

ד"ר חורחה גלסר: אנחנו במשרד הבריאות מודעים ומודאגים לבעיות במגזר הערבי, לכן גם יש לנו אפליה מתקנת, למשל אם יש לנו 50 מיטות ב-3 אישפוזיות, מתוכן 20% מוקצות לאוכלוסייה הערבית.

ד"ר חורחה גלסר: בנוסף לכך, יש לנו בתמרה אישפוזית לגמילה של עוד 20 מיטות רק לערבים.

איוב קרא: אני מקווה שזה לא ייסגר בקיצוצים.

ד"ר חורחה גלסר: לא.

ד"ר חורחה גלסר: נתנו הוראה לסגור אישפוזית אחת בבאר שבע אך השר התערב והצליח למצוא תקציב כדי להשאיר אותה על קנה.

ד"ר חורחה גלסר: כרגע לא סוגרים.

ד"ר חורחה גלסר: לגבי אישפוז לטיפול באלכוהול - יש לנו 30 מיטות ברמת גן, גם שם מאושפזים ערבים, אך בנוסף הוספנו 10 מיטות לאוכלוסייה הערבית.

ד"ר חורחה גלסר: זאת אומרת, מבחינת מיטות שתושבי המדינה מקבלים המגזר הערבי מקבל יותר.

ד"ר חורחה גלסר: מבחינת מרכזים אבולטוריים, בכל המרכזים האבולטוריים אנחנו מגיעים לכ-20% של אוכלוסייה ערבית.

ד"ר חורחה גלסר: בנוסף לכך יש לנו כ-25 מטופלים באום אל פאחם וכ-100 בנצרת.

ד"ר חורחה גלסר: נצרת הפכה להיות ספינת הדגל של הטיפול החדש באומפרופין.

ד"ר חורחה גלסר: זו אחת ההצלחות הגדולות שיש לנו היום, הטיפול החדש.

ד"ר חורחה גלסר: אומפרומור

ד"ר חורחה גלסר: פיום זה תחליף סם כמו מתאדון.

ד"ר חורחה גלסר: האוכלוסייה הערבית משום מה נגד מתאדון.

ד"ר חורחה גלסר: למרות רצונות של משרד הבריאות לפתוח, כולל בטייבה, מרכזים לטיפול בתחליף המתאדון לא הצלחנו לשכנע ראשי ערים וראשי יישובים, הם לא משתפים פעולה.

סאלח ג'בארה: אליי לא הגעתם אף פעם, אני בטוח.

ד"ר חורחה גלסר: אליך לא, אני מדבר בעבר.

ד"ר חורחה גלסר: רשמתי פה 400-500 איש על טיפולים אופייטיים, אני חושב שעל המקום אני צריך לקבל מכתב ממכם לשר או לאדם אחר במשרד הבריאות על מנת לפתוח כבר היום מרכז.

ד"ר חורחה גלסר: דבר אחד צריך לדעת - הרבה פעמים טיפול באוכלוסייה קשה הוא גם טיפול מונע.

ד"ר חורחה גלסר: אנחנו ראינו את זה ביישוב קדימה, אחד הראשונים שהתחילו את הפעילות.

ד"ר חורחה גלסר: הייתה בעיה משטרתית רצינית ביותר לפני כ-20-25 שנה.

ד"ר חורחה גלסר: ברגע שהתחיל הגורם הטיפולי עלתה המודעות של כל האוכלוסייה, זה הקטין את הבעיה וגם המשטרה הצליחה לשלוט על הבעיות שיש שם.

ד"ר חורחה גלסר: טייבה זה דווקא ה-מקום שכדאי להקים בו מרכז מתאדון, בו נותנים תחליף סם, או יחד עם אומפרופין.

ד"ר חורחה גלסר: ודאי משרד הבריאות יהיה מעוניין בזה למרות כל הבעיות התקציביות.

ד"ר חורחה גלסר: כשיש לחצים מוצאים את הכסף לעשות משהו, במיוחד כשמדובר על בריאות.

ד"ר חורחה גלסר: אנו יודעים שכל אדם כזה הוא פוטנציאל להפוך לחולה איידס, לחולה הפטיטיס ולאדם שיכול לגרום נזק דרך עבירות רכוש או עבירות אחרות.

ד"ר חורחה גלסר: אלה דברים שאנחנו מאוד מעונינים למנוע.

ד"ר חורחה גלסר: אם מקום כמו טייבה יהיה מעוניין לפתיחת מרכז גמילה זה יהיה חיובי.

ד"ר חורחה גלסר: לגבי אלכוהול דווקא הייתה התפתחות חיובית.

ד"ר חורחה גלסר: אפילו נשים פנו מהמגזר הערבי, כשאנחנו לא ציפינו שאדם באוכלוסייה המוסלמית יצהיר שיש לו בעיה של אלכוהול.

ד"ר חורחה גלסר: המודעות הגיעה לכך שאנשים מבינים שטיפול עוזר ופונים לטיפול גם בעניין האלכוהול, ולא חשוב מאיזה מגזר.

ד"ר חורחה גלסר: אני מקווה שבעיות התקצוב לא יהיו לכל כך הרבה שנים ושנתגבר עליהן בשלב כלשהו.

ד"ר חורחה גלסר: חשוב לצאת מהישיבה פה עם פנייה של היו"ר לראשי ערים וראשי יישובים, שיהיו מעונינים לקבל את הניידת שמחלקת את המתאדון, לפתוח מרכז טיפול במתאדון ולהסתכל על זה כבעיה רפואית ולא כבעיה משטרתית בלבד.

ד"ר חורחה גלסר: אנחנו מדברים פה על מחלה, ומחלה צריכה טיפול, צריכה מרפאה כדי לטפל בחולים.

ד"ר חורחה גלסר: לגבי טייבה - יש מין פרובינציאליזם, שיש פחות בעיות במגזר היהודי ויותר במגזר הערבי.

ד"ר חורחה גלסר: תמרה לא רחוקה מטייבה וכשאני צריך ללכת לטיפול ואני הולך מפה לתל השומר זה לא רחוק, רק 50-60 ק"מ ואני מגיע.

ד"ר חורחה גלסר: הרבה ירושלמים הולכים לתל השומר לקבל טיפול, אפשר לנסוע לעיר אחרת לקבל טיפול.

ד"ר חורחה גלסר: האישפוזית בתמרה היא אישפוזית שפועלת טוב, יש שם מקום, אין שום סיבה לפתוח אחת נוספת.

איוב קרא: מטייבה לתמרה זה שעה וחצי-שעתיים נסיעה לכל כיוון.

ד"ר חורחה גלסר: אני הייתי במרכז הכי טוב שיש לטיפול בנפגעי סמים בפריז, בית חולים פומפידור.

ד"ר חורחה גלסר: מגיעים לשם אנשים ממרחק של שעתיים נסיעה ברכבת כדי לקבל טיפול כי רוצים מקום טוב.

ד"ר חורחה גלסר: מדובר בצרפת, אנשים עם כסף, יש להם טיפול ביישובים אבל אנשים מעדיפים להגיע לבית חולים טוב.

ד"ר חורחה גלסר: אנשים שמעונינים בטיפול יכולים להשיג אותו.

ד"ר חורחה גלסר: אנחנו לא רואים בעיה שמישהו יגיע ממרחק, בסך הכל מדובר באישפוז גמילה של שבוע עד שלושה שבועות.

ד"ר חורחה גלסר: בנאדם מגיע, מסיים את הגמילה והוא נקי.

ד"ר חורחה גלסר: מבחינת אישפוזי גמילה אין שום סיבה שמישהו מטייבה לא יגיע לתמרה.

ד"ר חורחה גלסר: לגבי טיפול אמבולטורי בוודאי כדאי שנפתח שם וכמה שיותר מהר, במיוחד טיפול בתחליף סם.

עאדל אבוריא: אני רוצה להסב את תשומת לבו של ד"ר גלסר שבמגזר הערבי יש סלידה מהקבוצה של האנשים שבאים לקבל את המתאדון.

עאדל אבוריא: אנשים לא סובלים אותם, במיוחד לראות אותם באים לניידת בשכונה מסוימת וכו'.

עאדל אבוריא: אני בטוח שרוב האנשים במגזר הערבי כאן לא יאהבו לראות את הניידת ליד ביתם.

עאדל אבוריא: היה רעיון לפני כמה שנים להחליף את הדבר הזה.

עאדל אבוריא: כי מה אומרים לך?

עאדל אבוריא: "אני כל הזמן נגד הבנאדם הזה ופתאום אני נותן לו גושפנקא חוקית וציבורית שיבוא לידי לקבל מתאדון".

עאדל אבוריא: ההצעה לפני כמה שנים הייתה להקים מרכז למתאדון במקום נידח ושאנשים יבואו לשם ואף אחד לא יראה אותם.

עאדל אבוריא: אני לא יודע למה ההצעה הזו לא מומשה.

ד"ר חורחה גלסר: אפילו למצורעים היום אנחנו לא מתייחסים כך.

ד"ר חורחה גלסר: זה מאוד מקומם אותי, אנחנו מדברים על מחלה כמו כל מחלה אחרת.

ד"ר חורחה גלסר: חולי סוכרת הולכים בלי בושה לקבל את הטיפול, למה נרקומן לא יכול לקבל טיפול?

איוב קרא: עובדה שהבעיה קיימת.

ד"ר חורחה גלסר: צריך לחנך את האוכלוסייה.

איוב קרא: אתה לא יכול להעביר את אירופה למזרח התיכון.

איוב קרא: יש מצב נתון.

קריאה: אבל אל תוותר על החלום.

איתן גורני: לפני 20 שנה חילקו מתאדון לאנשים בתל אביב במזבלה של חירייה כי במקום אחר אי אפשר היה.

איתן גורני: עברנו 20 שנה והיום מחלקים בצפון תל אביב.

איוב קרא: זה באוכלוסייה היהודית.

איתן גורני: היה לנו סיפור בטבריה, שרצינו להקים שם מרכז חוסן ורצו להקים אותו בקצה הכי רחוק של אזור התעשייה של התעשיות המלוכלכות.

איתן גורני: אז גם אמרנו לא ועמדנו על זה - או שלא יהיה מרכז חוסן או שהוא יהיה בתוך אזור מגורים סביר.

איתן גורני: זה חלק מהאוכלוסייה.

איתן גורני: אותו הדבר צריך לחול גם על האוכלוסייה הערבית.

איתן גורני: אלה אזרחים שלהם, אנשים חולים שלהם, אנשים שלהם שדורשים טיפול.

איתן גורני: טבעי שאתה לא רוצה שיהיה ליד הבית שלך, גם מעון של ילדים מפגרים לא רוצים ליד הבית, אבל אנחנו, כאנשי רשויות, צריכים לעמוד על זה.

ד"ר חורחה גלסר: לפני שלוש שנים ממשלת צרפת הכריחה בחוק את כל בתי החולים הכלליים במדינה לפתוח מרכז טיפול, בנוסף לכל הטיפולים שיש.

איוב קרא: אז למה שזה לא יהיה בבית חולים?

ד"ר חורחה גלסר: אני פונה ישירות אליכם שיושבים בכנסת.

ד"ר חורחה גלסר: ממשלת צרפת הכריחה בחוק, עכשיו כל בתי החולים בצרפת פתחו מרכזי טיפול לנפגעי סמים.

ד"ר חורחה גלסר: אתה צריך לראות באיזה מקומות זה נעשה.

ד"ר חורחה גלסר: לא רק זה, אשפוז גמילה נעשה גם במחלקות פנימיות.

ד"ר חורחה גלסר: אתה רואה ליד בנאדם שסובל ממחלה פנימית כלשהי נרקומן שעושה גמילה, בחדרים עם תנאים של מלון 5 כוכבים.

ד"ר חורחה גלסר: רואים את זה כמחלה, זו מחלה כמו כל מחלה ומטפלים בזה כמו בכל חולה.

עאדל אבוריא: אנחנו יכולים לדבר עד הבוקר על הבעיה הזאת, אנחנו סתם מבלבלים בין המציאות לבין מה שכתוב על הנייר.

עאדל אבוריא: מה שכתוב על הנייר זה אחרת לגמרי ממה שאנחנו יכולים למצוא בירקה, בסכנין, בטירה ובטייבה.

עאדל אבוריא: אנשים יגרשו אותם, אנשים יעשו המון בעיות, יעשו אינתיפאדה שם נגד הקבוצה הזאת.

עאדל אבוריא: אני תומך במה שאתה אומר וגורס אותו הדבר, אני רוצה שהם יקבלו את המתאדון בשכונה שלי, אבל המציאות היא אחרת.

עאדל אבוריא: אם אנחנו נמשיך לדבוק בכך לא נעשה שום דבר.

קריאה: מה הבעיה לעשות את זה במקום כמו קופת חולים?

ד"ר חורחה גלסר: בבקשה, המחוקקים לפניכם, תציעו להם לחוקק חוק שבמוסדות בריאות, כולל בתי חולים פסיכיאטריים וכלליים, יהיה טיפול בנפגעי סמים.

מוחמד ברכה: אפשר לתת זיכיון לבית מרקחת שיחלק את זה.

ד"ר חורחה גלסר: אפשר, אבל רק תדע שזה כך התחיל בישראל עד שהרגו את הרוקח.

קריאה: זה הופך להיות מסחרי.

איוב קרא: צריך לא רק להיות צודק, צריך להיות חכם.

איוב קרא: גם אם תהיה חקיקה עכשיו זה ייקח זמן.

ד"ר חורחה גלסר: בינתיים נמצא כאן ראש עיר, אני פונה אליו ישירות - בבקשה תבקש משר הבריאות וממנכ"ל משרד הבריאות שאתה מעוניין לפתוח מרכז כזה בעיר שלך.

איוב קרא: השאלה אם זה יכול להצליח.

קריאה: למה לא?

קריאה: שווה לנסות.

סאלח ג'בארה: אני מוכן ללכת על זה, אין לי בעיה.

סאלח ג'בארה: אני מוכן ללכת לכל ניסיון שימזער את התופעה.

סאלח ג'בארה: גם עם המש"קים היו בעיות בהתחלה ובסוף נפתח המש"ק ותראה איך הם עובדים היום בטירה.

סאלח ג'בארה: בסוף אנשים מתרגלים.

סאלח ג'בארה: אם אתה עובד איתם אתה יכול.

זועבי חנ"א: אני חושבת שמה שהציג משרד הבריאות לגבי הטיפול זה טיפול חלקי וזה לא משרת עד הסוף את האוכלוסייה.

זועבי חנ"א: התמכרות זו מורכבות של בעיה פסיכו-סוציאלית.

זועבי חנ"א: חלק מהטיפול תרופתי, אבל יש גם את החלק של הטיפול של העובד הסוציאלי.

זועבי חנ"א: אני חושבת שמשרד הבריאות חייב לבדוק את עצמו עד כמה הוא משתף את שאר המשרדים, כמו משרד העבודה והרווחה, בתכניות הטיפול.

קריאה: אנחנו מתואמים על כל תכנית.

זועבי חנ"א: אני חושבת שלא.

קריאה: זה לא תמיד מצליח אבל אנחנו כל הזמן יודעים על התכניות.

קריאה: אנחנו מתואמים אבל לא מסכימים.

ד"ר חורחה גלסר: אני פונה לאש עיריית טייבה - ב-26 יש לנו כנס העצמה למשפחות נפגעי סמים בנתניה, אני חושב שאדם כמוך צריך להיות שם באותו יום.

סאלח ג'בארה: זה בדיוק יוצא ביום חג עיד אל פיטר.

יעל נרדימון: אתה תקבל הזמנה.

יעל נרדימון: היום ההזמנות יצאו.

סאלח ג'בארה: הזמנה יצאה לכל ראשי הרשויות?

יעל נרדימון: לא, אתה תקבל ספיישל.

איוב קרא: נסכם.

איוב קרא: אנחנו רוצים לקדם את כל הנושאים שעלו פה.

איוב קרא: דבר ראשון אני מציע שבטירה וטייבה יהיה פיילוט מרגע זה לטיפול בסוגייה הזאת, מאחר ויש שני ראשי ערים שלדעתי מאוד היו רוצים למגר את התופעה הזו ביישוביהם.

איוב קרא: אני קורא לכל המגזר הערבי, אני רוצה פיילוט מיוחד, אני רואה שיש אי הבנות בהקשר לאפשרות ללכת למלחמה בנושא הזה בשיתוף פעולה.

איוב קרא: אני קורא לכל נציגי הממשלה, לרשות למלחמה בסמים, לבוא במגעים עם שני ראשי הערים ולמצוא את הדרך הכי טובה כדי להגיע להבנות על נושא המשאבים והתקציבים.

איוב קרא: ממשרד הבריאות נזרקה כפפה לראש עיריית טייבה, ואני מאמין שגם לראש עיריית טירה לא תהיה בעיה, תנסו ללכת למעלה, אפשר לפתוח מרכזים לחלוקת מתאדון.

יעל נרדימון: מספיק מרכז אחד שם באזור, בין טירה לטייבה יש 5 דקות.

איוב קרא: ראש עיריית טייבה כבר מוכן, אני מעריך שגם ראש עיריית טירה.

קריאה: אנחנו מוכנים ללכת לטייבה.

סאלח ג'בארה: אנחנו מוכנים לקבל אתכם.

איוב קרא: לגבי הרשות למלחמה בסמים, אני מבקש להעביר את המשאבים הראויים והחשובים.

איתן גורני: אלה משאבים שעכשיו אנחנו נלחמים עליהם.

איוב קרא: מבחינה פרופורציונית זה מגיע להם, במיוחד כשמדובר ביישובים שהם חוד החנית בראייה שלילית מבחינה חברתית-כלכלית.

איוב קרא: אנחנו צריכים לעזור לראשי הערים להפוך את המצב למצב כלכלי-חברתי חיובי, דבר שכולנו צריכים לתת לו גיבוי.

איוב קרא: אני קורא לראשי הערים במגזר הערבי לשתף פעולה ולפעול למיגור התופעה הזו.

איוב קרא: אני רואה שבנצרת המצב פחות או יותר סביר.

יעל נרדימון: גם נצרת, שפרעם עובדים מאוד יפה, גם תמרה עובדים מאוד יפה.

איוב קרא: אני רוצה שבכל היישובים הערביים תהיה נכונות כמו בטייבה ובטירה.

איוב קרא: זה מצריך הפניית משאבים ונכונות מצד ראשי הרשויות לעזור ולשתף פעולה עם כל הגורמים הנוגעים בדבר, לרבות עמותת אל-הילאל, שהיא חוד החנית במלחמה הזו.

איוב קרא: אני גם פונה לאנשי הדת מכל העדות במגזר הערבי לראות בסוגייה הזאת סוגייה דתית אפילו, שמחייבת אותם לעזור לראשי הערים ולכל מי שנוגע בדבר.

איוב קרא: אנשי הדת הם גורם חשוב מאוד במלחמה בתופעה הזו.

איוב קרא: אני פונה לממשלה ולרשות למלחמה בסמים לפעול ולתת את כל המשאבים הראויים.

איוב קרא: אני יודע שנעשית עבודה טובה אבל אני חושב שצריך פה לתת את הדעת על כך שהציבור הזה, שמבחינה חברתית-כלכלית מרגיש קיפוח חזק, מטבע הדברים פונה לזוויות שלא צריך לשבת בהן ומסתבך בסוגיות של סמים ואלכוהול בשל המצב החברתי הסוציו-אקונומי הנמוך שבערים הללו.

איוב קרא: לכן צריך לתת יותר גושפנקא למלחמה הזו דרך העמותה או דרך הרשויות.

איוב קרא: אני חושב שצריך לתת דחיפה בעניין הזה.

איוב קרא: אני לא אצביע לתקציב שיש בו קיצוץ בנושא הרשות הלאומית למלחמה בסמים וגם בנושאים אחרים.

איוב קרא: אני גם אדבר עם שרת החינוך.

איוב קרא: אני לא אצביע לתקציב שיש פה פגיעה בנושא הסמים, אמרתי זאת לשר האוצר ואפילו לראש הממשלה.

איוב קרא: אני קורא לשר לביטחון פנים להמשיך את התפתחות המש"קים, לדעתי זה גורם מרתיע מאוד חשוב באכיפה של החוק ושל הסדר ביישובים.

איוב קרא: יזמתי ביקור של ועדת הפנים בטייבה כשהיה ראש העיר הקודם ואני זוכר כמה קשה היה בתקופה ההיא, אפילו שרפו את המקום פעם.

איוב קרא: אני פונה למשרד הבריאות ולמשרד הרווחה ומבקש למצוא דרך יחד עם הרשות למלחמה בסמים למצוא מסגרות טיפוליות פורמליות ובלתי פורמליות, שחסרות מאוד במגזר, ואם יש צורך אני מוכן להתערב כדי להביא לאשכולות של יישובים.

איוב קרא: יש להתאים מבחינת מרחק ומבחינת קשר בין יישובים, הסיבה הזו של יישוב קטן לא צריכה להיות "סיבה למסיבה".

איוב קרא: הוועדה תערוך בקרוב ביקור בטייבה ובטירה, אני מקווה שעד אז יבואו בדברים שני הצדדים - הממשלה ושני ראשי הרשויות - ויבשרו לנו על התקדמות בדברים שעלו פה ואם יהיו עוד דברים במחלוקת הוועדה תתערב ותשמח לסייע בנושאים שעל הפרק.

איוב קרא: הוועדה תפנה, גם בכתב וגם בעל פה, לשרת החינוך כדי שתגביר את ההסברה בקרב הנוער במגזר הערבי, כולל מציאת פתרונות מעשיים לתופעה שלדעתי היא קשה מאין כמוה היום במדינת ישראל.

עאדל אבוריא: אני מבקש שתתבצע פנייה לוועדה לעזבונות שתשים לב השנה באופן מיוחד לבקשות של העמותות של הרשות למלחמה בסמים ותשים דגש בתמיכה שלה.

איוב קרא: הוועדה פונה לוועדת העזבונות במשרד המשפטים כדי להפנות משאבים ראויים לעמותות של המגזר הערבי שמטפלות בסוגיית הסמים וגם לכל הנוגעים בסוגייה הזו.

עאדל אבוריא: כולל הרשות למלחמה בסמים, כמובן.

איוב קרא: לרבות הרשות למלחמה בסמים והרשויות המקומיות.

איוב קרא: תודה רבה.