הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 3, 2003-03-17 10:00

גילה גמליאל: בוקר טוב, אני פותחת את הישיבה.

גילה גמליאל: התכנסנו פה היום לדיון בנושא של אמהות חד-הוריות המבקשות למכור איבר מגופן כדי לקיים את עצמן ואת ילדיהן.

גילה גמליאל: זו סוגייה מאוד כואבת, ואני אומרת, עצם המחשבה למכור חלק מגופך.

גילה גמליאל: לאור מה שאני קוראת, בזמן האחרון, זה כבר הופך להיות ממש מגיפה, עם כל ההיענות של נשים רבות שלא מוצאות פתרון למצוקות הכלכליות הקשות שלהן, הן פונות לכל מיני מאכערים ומציעות למכור חלקים מגופן, בלי להבין את המשמעות של הסיפור הזה ושמנצלים את החולשה שלהם בנקודות האלה, וחלילה וחס תמצאנה את עצמן עם פגעים ונכות לכל החיים.

גילה גמליאל: אז חוץ מזה שהן עוברות על החוק בנקודה הכואבת הזאת, גם המערכת לא תכיר בהן לאחר מקרה שכזה.

גילה גמליאל: נמצאים אתנו כאן היום נציגות ארגוני האמהות החד-הוריות, משרד השיכון, משרד העבודה והרווחה, הנהלת בתי המשפט, המוסד לביטוח לאומי, ארגון לזכויות הדיור, חברות משכנות ונציגות ארגוני נשים.

גילה גמליאל: אני רוצה למחות על כך שלמרות שהוזמנו נציגים של הבנקים למשכנתאות, הם לא מצאו לנכון לשלוח את נציגיהם.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך את חברי, חבר-הכנסת רשף חן על שהעלה את ההצעה לסדר היום של הוועדה.

ברכה ארג'ואני: שמי ברכה ארג'ואני מהארגון לזכויות הדיור, יש פה נשים שהולכות לעשות את זה, ומתכוונות לעשות את זה, זהותן חייבת להישאר חסויה.

ברכה ארג'ואני: יש פה מצלמות, ואני פונה לכל אנשי התקשורת, אם הן לא אומרות בפירוש שהן מרשות לחשוף את זהותן, אנחנו נתבע אתכם.

ברכה ארג'ואני: גברתי היושבת ראש, אני מבקשת שהחומר שיוצא מהוועדה הזאת יישאר חסוי אלא אם כן הן אומרות בפירוש שהן מוכנות להיחשף.

גילה גמליאל: היא אמרה שיש כאן נשים שרוצות להישאר חסויות בדבר רצונן למכור כליה.

ברכה ארג'ואני: בדיוק, ולכבד את רצונן.

גילה גמליאל: אני מציעה שאותן נשים שרוצות לשמור על חסיון, תאמרנה את זה עכשיו, כדי שמלכתחילה לא יצלמו אותן.

גילה גמליאל: ובכן, שתי הנשים האלה מבקשות לשמור על חסיון, בבקשה לא לחשוף אותן.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: כל השאר אפשר לצלם.

גילה גמליאל: נמשיך את הדיון, ואני מבקשת מכל אחד מהנוכחים להציג את עצמו, ובקצרה.

גילה גמליאל: (המוזמנים מציגים את עצמם)

גילה גמליאל: שמי ברכה ארג'ואני, יושבת ראש הארגון לזכויות הדיור של משפחות חד-הוריות.

גילה גמליאל: לצערי מאתנו התחילה הקבוצה הראשונה של 15 הנשים שהכריזו שהן רוצות למכור את אברי גופן.

גילה גמליאל: הגברת רלי בן-דוד, היום חברת מועצת העיר ירושלים, מרכזת ומטפלת בקבוצה הזו.

גילה גמליאל: לצערי, ברגע שההכרזה יצאה הצטרפו אלינו עוד עשרות רבות של פניות, לא רק של משפחות חד-הוריות אלא של בעלי משפחה בכלל.

גילה גמליאל: מדובר בתופעה, וחבל שאף שר רלבנטי, ואני מתכוונת לשר השיכון ושר העבודה והרווחה שלא הגיע לישיבה הזו, כי אני חושבת שצריך לטפל בבעיה הזאת ברמה הגבוהה ביותר.

גילה גמליאל: חבל שהם לא כאן, ואני מוחה על זה בגדול.

גילה גמליאל: שוב, אני מבקשת מאנשי התקשורת, לא לחשוף את זהותן של הנשים.

גילה גמליאל: שמי רחל אייל, אם חד-הורית לשלושה ילדים, אני נפלתי בין הכיסאות מ-1989, בית הדין הרבני, כל הבלגנים, ויתרתי על כל הרכוש, ויתרתי על מזונות לילדים בשביל לקבל את הגט.

גילה גמליאל: היה סיוט לגדל את הילדים, כל הזמן התגלגלתי עם הלוואות והגעתי למצב שפשוט הגיעו מים עד נפש.

גילה גמליאל: אני עבדתי כל הזמן, אף פעם לא ביקשתי עזרה מאף אחד, ועד היום אני עובדת, ואני לא מצליחה לעמוד בכבוד בכל הדברים.

גילה גמליאל: שמי אביטל מיכאלוב, אם חד-הורית לחמשה ילדים.

גילה גמליאל: מי שמטפלות בי הן רלי בן-דוד וברכה ארג'ואני.

גילה גמליאל: אני לפני תביעה משפטית לבנק למשכנתאות.

גילה גמליאל: לפני שנה וחצי פוטרתי ממקום עבודה ומאז אני לא עובדת.

גילה גמליאל: אני בשלב סיום של מכירת הכליה שלי, ממש בשלבי סיום, לאחר בדיקות, לאחר כל מה שהיה עלי לבצע.

גילה גמליאל: כיום אני מקבלת הבטחת הכנסה של 2,400 שקל, בגלל פסק דין ממש מחורבן.

גילה גמליאל: בביטוח לאומי אומרים לי, את לא יכולה לקבל מאתנו כסף במדור מזונות, ועוד מורידים לי 400 שקל כל חודש מקצבת הבטחת הכנסה.

גילה גמליאל: אני לא רוצה שום קצבה, אני לא רוצה כלום, אני רוצה לעבוד, ואני רוצה להתפרנס בכבוד.

גילה גמליאל: אני גם רוצה ללמוד, אני לומדת היום במכינה הקדם-אקדמאית, אני רוצה ללמוד ומי שמטפלת בי זו רחל פרץ, אשתו של חבר-הכנסת עמיר פרץ.

גילה גמליאל: פניתי לדיקן אוניברסיטת בן-גוריון והוא אישר לי, נתן לי כסף וקיבלתי את כל האמצעים, אבל ברגע שאני מתחילה ללמוד מבטלים את קצבת הבטחת ההכנסה שאני מקבלת.

גילה גמליאל: שמי מרים שילקון יושבת ראש העמותה למשפחות חד-הוריות בנצרת עילית וחברת הפורום הארצי.

גילה גמליאל: גם חסרת כל, חסרת דיור.

גילה גמליאל: תמר מיארה מנכ"לית עמידר.

גילה גמליאל: אני ראלי בן דוד, חברת מועצת העיר ירושלים, אם חד-הורית לשני ילדים, מובטלת, נמצאת באותו מעגל של אותן נשים חד-הוריות שנמצאות במאבק יום יומי של הישרדות לקיים את עצמי ואת ילדיי ומטפלת היום במאות משפחות, זה כבר לא רק חד-הוריות, אלא משפחות שמגיעות אלי מכל הארץ, לבנין העירייה בירושלים, שאולי אוכל לעזור להם רגע לפני שהם מוכרים את הכליה.

גילה גמליאל: הכליה זה הקש האחרון, זו התקווה האחרונה שיש לאותן משפחות על מנת לסגור חובות או על מנת להגיע לארבע קירות וגג.

גילה גמליאל: אנחנו מדברים על נשים חד-הוריות שסך החובות שלהן נע בין 300 אלף דולר לחצי מליון דולר שזה ריביות, שזה הצמדות וזה השוק האפור.

גילה גמליאל: מדובר באמהות לילדים קטנים שלקחו הלוואות בשוק האפור מתוך חוסר ידיעה למה הן נכנסות והיום הנושים רודפים אחריהן, הן ישנות במקלטים ואצל חברים.

גילה גמליאל: רבותי, אם מישהו פה לא יבין שאנחנו נמצאים רגע לפני שאנשים נופלים כמו זבובים בגלל שהם הולכים למכור אברים או בגלל שהם מתאבדים - כמו שני מכתבי התאבדות שנמצאים במשרדי - אם מישהו פה לא יתעורר ולא יעשה דבר, ויפה שעה אחת קודם, נשים, אמהות לילדים תמצאנה את עצמן תלויות, ירויות, אחרי כדורים, אחרי לא יודעת מה.

גילה גמליאל: אני חווה את זה ביום יום, אני רואה אותן ביום יום.

גילה גמליאל: אני לא מדברת סטטיסטית, אני לא מדברת ניירות ואני לא מדברת מספרים, אני מדברת על נשים, פרצופים, שמות וילדים.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: שמי רחל אגמון, מפקחת ארצית במשרד העבודה והרווחה ואחראית על נושא אמהות חד-הוריות.

גילה גמליאל: שמי סיגל בן-שמעון, יושבת ראש אגודת הסטודנטים במכללת בית ברל, וכואב לי לשמוע את הדברים האלה.

גילה גמליאל: ד"ר רפי דרכמן, המוסד לביטוח לאומי.

גילה גמליאל: אריה כהן מהנהלת בתי המשפט, מנהל אגף בהוצאה לפועל ארצי.

גילה גמליאל: עורכת-דין אדית בר יוסף, מההסתדרות הרפואית.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: יפתח את הדיון, חבר-הכנסת רשף חן שהעלה את הנושא לדיון מהיר.

גילה גמליאל: בבקשה.

רשף חן: הפרסום על כך שיש נשים חד-הוריות ששוקלות ברצינות למכור כליה צריך להיות נורה אדומה הכי חזקה והכי בוהקת שאומרת לנו שלמעשה עברנו את הקו האדום.

רשף חן: לא ייתכן שבמדינה מתוקנת אנשים יצטרכו למכור חלקי גוף כדי לפרנס את הילדים שלהם, זה מצב שהוא פשוט מעבר לבלתי נסבל.

רשף חן: במחלוקת שיש בפוליטיקה הישראלית, עד איפה אנחנו צריכים ללכת עם מדיניות סוציאלית, אני לא חושב שיש אחד שחושב שאנחנו צריכים ללכת כל כך רחוק בלא לתת תמיכה לאנשים נזקקים, ואם הגענו לשלב הזה, אנחנו צריכים לעצור, לנסות לפתור את הבעיה ויפה שעה אחת קודם, מפני שאנחנו מדברים על דיני נפשות, על הנפשות של ההורים שזה בעיקר נשים, ומדברים על נפשות של ילדים.

רשף חן: אני אב לשני ילדים קטנים והרעיון, לגדל לבד ילד אחד או שניים, נראה לי כמשימה בלתי אפשרית, אני חושב שזה מעל לכוחותיו של אדם נורמלי.

רשף חן: ואם החיים יצרו מצב שיש אנשים ונשים שנאלצים לעשות את זה, אז אנחנו, כחברה, חייבים לתת להם את כל התמיכה ולעמוד לצדם במשימה זו שגם אם החברה תעמוד לצדן במאה אחוז עדיין זו תהיה משימה קשה מנשוא.

רשף חן: המצב כרגע הוא שהחברה רחוקה מאוד מלעמוד לצדם של האנשים האלה, בין השאר בדברים שנראים, על פניהם, כשרירות לב, איזה מין ביורוקרטיה שהדעת אינה סובלת, ואם לנקוב בשניים ששמתי לב אליהן, יש את העניין הזה שלא לאפשר יציאה ללימודים, זה פשוט קונטרה-פרודוקטיבי, זה לא אנושי, אין בזה לא הגיון כלכלי ולא הגיון הומני.

גילה גמליאל: לכן הגשתי הצעת חוק לתיקון העוול הזה, ובקרוב היא תועלה לשולחן הכנסת.

ראלי בן דוד: זה מתייחס ללימודים אקדמיים.

ראלי בן דוד: אבל אם את רוצה קורס מקצועי, לא די בזה שלא נפתחים קורסים שהם רלבנטיים לשנות האלפיים ולקידמה, גם נסגרים מרכזים של לימודים תעסוקתיים.

ראלי בן דוד: קח אותי ראלי בן דוד, ברזומה שלי, אני מנהלת שיווק, מנהלת אדמיניסטרטיבית, למדתי שנים, למדתי באוניברסיטה, לקחתי קורסים והשתלמויות בתחום שלי, מגיעה למסקנה, ואומרת, או.

ראלי בן דוד: קי.

ראלי בן דוד: אין לי עבודה כרגע, לא מוצאת עבודה בתחום שלי, תנו לי צ'אנס לעשות הסבת עבודה.

ראלי בן דוד: אתה יודע מה?

ראלי בן דוד: אני רוצה להיות צורפת, ספרית, קוסמטיקאית, תנו לי לעשות הסבה מקצועית.

ראלי בן דוד: אני רוצה שתבינו פה דבר אחד בנושא של החד-הוריות, אנחנו לא מחפשות ליפול נטל על כתפי משלם המסים, אנחנו מחפשות את האלטרנטיבה המכובדת והריאלית על מנת להמשיך לקיים את עצמנו ואת ילדינו.

ראלי בן דוד: לימודים זה כלי, לימודים מקצועיים זה כלי.

ראלי בן דוד: רשף חן: הנקודה היא שהמערכת כולה מוכנה לפתור את הבעיה או לעזור לנשים חד-הוריות בתנאי שהן עניות מאוד - והיא לא מוכנה - בשנייה שבה הן יוצאות מהקטגוריה של עניות מאוד, היא אומרת, אז אנחנו לא עומדים לצדכן.

ראלי בן דוד: אני חושב שפה הבעיה.

ראלי בן דוד: המערכת צריכה לזהות את הסיטואציה הזאת של נשים חד-הוריות כסיטואציה מיוחדת שנמצאת בקטגוריה נפרדת מהקטגוריות של עזרה סוציאלית לאנשים מעוטי יכולת ולעזור להן.

ראלי בן דוד: צריך פשוט לשנות את המחשבה.

ראלי בן דוד: דוגמה ביורוקרטית נוספת שמטרידה אותי, הנושא הזה עם המכונית.

ראלי בן דוד: אני לא יכול לדמיין איך זה לגדל ילד בלי שיש לך מכונית, כדי לקחת אותו ממקום למקום.

ראלי בן דוד: עם שלושה ילדים באוטובוס?

ראלי בן דוד: מכונית קטנה ומשומשת זה לא מותרות, ובכל זאת מתייחסים לזה, כי זה איזה מן קריטריון נוח לפקידים.

ראלי בן דוד: המסר שצריך לצאת מפה זה שצריך להפסיק עם הביורוקרטיה ולמצוא קריטריונים שמתאימים לסיטואציה.

אביטל מיכאלוב: אני רוצה להעיר עוד דבר.

אביטל מיכאלוב: גם אם הילד שלך נוסע לחו"ל במסגרת כלשהי, נשלח, את הרי לא יכולה לממן את הכרטיס שלו, ואת לא יכולה לממן את השהייה שלו.

אביטל מיכאלוב: ואז, את מקבלת מכתב לגשת מיד לביטוח הלאומי.

אביטל מיכאלוב: את מגיעה מפוחדת, מבוהלת, ואומרים לך, בתאריך זה וזה הבן שלך יצא לחו"ל וחזר ארצה בתאריך זה, מי שילם?

אביטל מיכאלוב: מי מימן?

אביטל מיכאלוב: ואז את אומרת, איקס מימן.

אביטל מיכאלוב: תביאי מכתב מהאיקס שמימן את השהייה שלו בחו"ל.

אביטל מיכאלוב: אנחנו תחת זכוכית מגדלת כל הזמן, לקבלת הבטחת הכנסה.

גילה גמליאל: אחת הנציגות של האמהות החד-הוריות שמוכנה להבהיר את כל התמונה, ואז נפתח את בדיון.

גילה גמליאל: בבקשה.

ברכה ארג'ואני: לצערי, כמו שאומרת אביטל, מזה שנים אנחנו, המשפחות החד-הוריות, באמת נמצאות כל הזמן בפיקוח.

ברכה ארג'ואני: מסתבר שהבעיה העיקרית שקיימת באמת היא שכל ההסתבכות הכלכלית של המשפחות החד-הוריות היא בגלל בנושא הדיור.

ברכה ארג'ואני: כאשר הנושא של הדיור אינו ניתן לפתרון, 80% עד 90% מסך ההכנסה - ואני מדברת על סך הכנסה מהממוצע ומטה - הולך לכיוון לדיור, כך שלא נשאר שום דבר לכלום, לא ללימודים, לא לנסיעות, לא לבריאות, לא לכלכלה ולא למסים.

ברכה ארג'ואני: ואני באה ואומרת, אם אנחנו מדברים על צמיחה במשק, ואנחנו רוצים לעשות צמיחה במשק, צריך לדאוג לנושא הדיור, על כל ההשלכות שלו ועל כל הסעיפים שלו.

ברכה ארג'ואני: כי ברגע שהאנשים האלה יפסיקו לשלם משכנתאות גבוהות, יפסיקו לשלם שכר דירה גבוה שצמוד למדד ולדולר, אז תהיה להם הכנסה פנויה לדברים אחרים, והם לא יצטרכו לקחת הלוואות בשביל לשלם את המכולת, את המסים או את המשכנתאות שמא ייזרקו החוצה.

ברכה ארג'ואני: ואז, מסתבכים עוד יותר בשוק האפור, ובהלוואות אחרות נוספות, ובסופו של דבר הן מוצאות את עצמן במצב שיש להן יותר הוצאות מאשר הכנסות.

ברכה ארג'ואני: לכן, אני באה ואומרת, ברגע שיפסיקו להתייחס אלינו כאל אוכלוסייה שרוצה להתעלק על המדינה ולסחוט את המדינה אלא להסתכל באמת על המיוחד שבבעיות של המשפחה החד-הוריות, על המורכבות שלה ולהתייחס אליה ולהתמודד אתה בצורה מאוד מיוחדת וספציפית, לא מתוך רחמים.

גילה גמליאל: מה הייתן רוצות שיקרה?

ברכה ארג'ואני: קודם כל, שיטפלו בנושא הדיור.

ברכה ארג'ואני: נקודה.

ברכה ארג'ואני: דיור, זאת אומרת, שכר דירה, פתרונות דיור, לשנות את כל הקריטריונים לאכלוס בדיור הציבורי; והנושא של החזרת משכנתאות.

ברכה ארג'ואני: דבר שני, כל הנושא של המזונות, הבטחת הכנסה, ההתייחסות של בתי המשפט לנשים החד-הוריות בכל התהליך של בקשה למזונות או לתהליך של הגירושין.

ברכה ארג'ואני: כל ההתייחסות המזלזלת הזאת, המאוד פוגעת ושלא דואגת לטובת האם ולא לטובת הילדים, צריך לטפל בזה.

ברכה ארג'ואני: דבר נוסף בנושא של ההכשרה והתעסוקה למשפחות החד-הוריות.

ברכה ארג'ואני: ברגע שימצאו פתרונות נאותים בנושא של ההכשרה והתעסוקה וחינוך המעסיקים, אני מתכוונת במלוא הרצינות, לא תמיד המעסיקים מוכנים, נפשית ופיזית, לקבל למסגרת שלהם אם חד-הורית, הם לא בנויים לזה, צריך גם אותם להעביר איזה שהיא הכשרה וטיפול.

גילה גמליאל: אני רוצה לשמוע, איך בכלל מגיעים למצב כזה שחושבים על מכירת איבר מהגוף?

אביטל מיכאלוב: את פשוט נכנסת למערבולת, ואת נכנסת לסחרחרה של חובות.

אביטל מיכאלוב: אם אראה לך את כל החובות שיש לי כאן בתיק, 6 חודשים לא שילמתי חשמל, אני לפני ניתוק חשמל.

אביטל מיכאלוב: 4 חודשים לא שילמתי משכנתא, אני לפני תביעה משפטית.

אביטל מיכאלוב: ועד בית אני לא משלמת כי אין לי כסף.

אביטל מיכאלוב: ברגע שאת מפוטרת מעבודה, הבן שלי מסיים י"ב, למסיבת הסיום הוא צריך 280 שקלים, אין לי לתת לו.

אביטל מיכאלוב: 250 שקל תשלום של הבגרויות, אין לי לשלם לו.

אביטל מיכאלוב: 240 שקל למסיבה של הילדה שעולה לחטיבה, אין לי לשלם.

אביטל מיכאלוב: אין לי, רבותי, אין, אין כסף.

אביטל מיכאלוב: אם יש לי כסף אני צריכה לקנות לחם, לקנות חלב.

אביטל מיכאלוב: אז יש לי שני ילדים קטנים מהבעל השני והוא משלם את הגנים שלהם, את הביגוד שלהם, וכביכול, ויתרת על סכום נכבד של המזונות כדי שהוא יתחזק את הילדים.

אביטל מיכאלוב: יש לי שני ילדים חולי אסטמה, זה תרופות, זה ביגוד, זה הנעלה, זה גנים עד שעה ארבע, ברווחה לא עוזרים לך בגן עד ארבע כשהוא אחרי גיל שלוש, זהו, גיל שלוש הוא מגיע - - -

גילה גמליאל: את יודעת שזה לא חוקי במדינה שלנו לעשות את כל הדברים האלה.

אביטל מיכאלוב: ומה שעושים לנו זה חוקי?

גילה גמליאל: חלילה, אני שואלת כדי לדעת איך מגיעים לזה בכלל?

אביטל מיכאלוב: היום אני בהיקף חובות של 60 אלף דולר, חוב.

אביטל מיכאלוב: משכנתא, בנקים, הכל.

ראלי בן-דוד: לא חוב של כל הדירה, לא של כל המשכנתא, זה לא כולל.

ראלי בן-דוד: אביטל מיכאלוב: אחר כך זה של כל המשכנתא, לקחתי משכנתא ורכשתי בית.

ראלי בן-דוד: באותה תקופה לא עבדתי ובבנק למשכנתאות מבקשים ממך להביא לווה סולידרי שזה קירבת דם ראשונה, והבאתי את אבא של הילדים הקטנים שלי שזה לא קירבת דם ראשונה - הוא קירבת דם ראשונה שלהם - אז אישרו לי 90% במקום 95% משכנתא.

ראלי בן-דוד: נכנסתי למערבולת עם משרד השיכון, הם טענו שכביכול לקחתי משכנתא במרמה שאני לא אם חד-הורית ואני חיה עם גבר.

ראלי בן-דוד: שנה שלימה משרד השיכון רדף אותי עם חוקרים, לא נורמלי מה שאני עברתי.

ג'ודי דון: אם לא משרד השיכון, ביטוח לאומי ירדוף אחריך, כולם ירדפו אחריך, אין לך שום זכות פה במדינה.

אביטל מיכאלוב: ואז מצאתי מודעה של מאכערים, יש הרבה מודעות של מתווכים בעיתונים: דרוש תורם כליה, לא צריך להגיד מוכר, דרוש תורם כליה, ומספר טלפון, ואני פניתי.

אביטל מיכאלוב: הוא שואל אותך, בת כמה את?

אביטל מיכאלוב: אם יש לך סוג דם O, כי אז סוג הדם שלך יכול לתרום לכל אדם, הוא הרבה יותר קרוב, הוא הרבה יותר תואם גנטי לכל אדם.

אביטל מיכאלוב: אם עברת את גיל 40, הוא מציע לך 7,000 דולר.

אביטל מיכאלוב: את לא יודעת מה הוא לוקח לכיסו, את יודעת מה את מקבלת.

אביטל מיכאלוב: אבל אם את פחות מגיל 40, אז הוא מציע לך 15,000 דולר, זה הסכום.

אביטל מיכאלוב: ואז החלטתי שאני לא מוכנה ללכת למכור את הכליה שלי בעד 15,000 דולר, זה טיפה בים עם היקף החובות העצום שיש לי.

אביטל מיכאלוב: הלכתי ופרסמתי מודעה שלי בעיתון "תל אביב והשפלה", ובאינטרנט, ועשיתי את כל הבדיקות הנחוצות.

אביטל מיכאלוב: פנו אלי, אבל את לא יכולה לעשות את הניתוח הזה בארץ, כי בארץ את צריכה להיות עם קירבת דם ראשונה לאותו אחד שמקבל ממך את הכליה, ואם את לא קירבת דם ראשונה, אז אין מצב שתבצעי את הניתוח בארץ, הניתוח יכול להתבצע אך ורק בדרום אפריקה או בארצות הברית.

אביטל מיכאלוב: ואז את זקוקה לאחד שצריך את הכליה ויש לו מספיק כסף בכדי לשלם לך את הכסף שאת צריכה ולממן את השהייה בבית החולים וכמובן, הטיסה הלוך חזור.

גילה גמליאל: מבחינתך, איפה עומד עכשיו הנושא הזה?

ראלי בן-דוד: אני לא מרשה לה, לא נותנת לה, אני מחזיקה אותה בשיניים.

אביטל מיכאלוב: היא לא מרשה לי, אבל אני או.

אביטל מיכאלוב: טו.

אביטל מיכאלוב: טו.

אביטל מיכאלוב: לפני הנסיעה לחו"ל לעשות את זה.

ברכה ארג'ואני: אנחנו מנסים לעזור לה ולמצוא איזה שהם פתרונות אחרים.

ברכה ארג'ואני: אני וראלי יושבות אתה ועם כל הנשים שפונות אלינו בנושא הזה, קודם כל, למנוע אותם מלעשות את הצעד הראשוני הזה, ואז לנסות ולמצוא איזה שהם פתרונות אחרים מול כל הבעיות האחרות.

גדעון סער: האם הבדיקות האלה מתבצעות בארץ?

גדעון סער: ראלי בן-דוד: את כל הבדיקות ניתן לבצע בארץ.

גדעון סער: הכריתה עצמה וההשתלה מתבצעת בחו"ל.

גילה גמליאל: חברת-הכנסת מרינה סולודקין, בבקשה.

מרינה סולודקין: אני מאוד מסכימה עם אלה שאומרים שעברנו קו אדום, וזה דיני נפשות ואנחנו צריכים לעמוד לצדן.

מרינה סולודקין: בכנסת ה-15, יחד עם נעמי חזן, רצינו לפתור קודם כל את עניין הדיור הציבורי של משפחות חד הוריות.

מרינה סולודקין: דבר שני, רצינו לפתור את הבעיה של הלימודים.

מרינה סולודקין: הגשנו חוק שעבר בקריאה טרומית בלי הסכמת הממשלה, אחר כך עם הסכמת הממשלה.

מרינה סולודקין: הכנו חוק לקריאה ראשונה, ואחר כך היתה נפילה.

מרינה סולודקין: למה?

מרינה סולודקין: בגלל שהחליטו שלחוק יש מחיר.

מרינה סולודקין: אם אמהות חד-הוריות יושבות בבית, זה בסדר, אם הן הולכות ללמוד, אז יש מחיר לחוק, וזה 200 מליון שקל.

מרינה סולודקין: תשמעו על איזה סכום מדובר.

מרינה סולודקין: אחר כך, בגלל הסירוב המוחלט של הממשלה הקודמת לפתור את הבעיה, הלכנו למר אורי יוגב ואמרנו לו שצריכים לתת פתרון ללימודים של אמהות חד-הוריות, כי אחרי שהלימודים הן יוצאות ממעגל העוני.

מרינה סולודקין: אז היה איזה הסדר בין, שירנסקי, אורי יוגב וראש הממשלה, שאמהות יכולות ללכת ללמוד, ובאוניברסיטאות ישלמו להם מלגת קיום.

מרינה סולודקין: הבחירות עברו, עכשיו עוד פעם תכנית הקיצוצים החדשה, הייתי אצל ראש הממשלה התחננתי ואמרתי, זה דבר שצריכים ורוצים לתת פתרון, גם הסברתי את הנושא הציני הזה 200 מיליון שקל שזה מחיר החוק.

מרינה סולודקין: נראה מה יהיה.

גילה גמליאל: תודה לחברת-הכנסת מרינה סולודקין.

גילה גמליאל: חבר-הכנסת גדעון סער, בבקשה.

גדעון סער: גברתי יושבת-ראש הוועדה, אני רוצה, קודם כל, לשבח אותך ואת חבר-הכנסת רשף חן על היוזמה בדיון המהיר הזה, ולהתייחס לשתי נקודות שעלו.

גדעון סער: הנקודה של המצוקה של האמהות החד-הוריות באמת קורעת את הלב.

גדעון סער: אנחנו צריכים להקדיש לה דיון נפרד כדי לראות מה ניתן לעשות בעניין הזה, תוך קביעת סדרי עדיפויות, מה הדבר החשוב ביותר מבחינת הציבור הזה.

גדעון סער: כדי שדיון כזה יהיה אפקטיבי, אני חושב שצריך לזמן גם את נציגי האוצר.

גדעון סער: קיבלתי את הנייר הזה שהוא מעניין אבל לא הספקנו לקרוא אותו, צריך לקיים דיון נפרד ורחב.

גדעון סער: הנושא של סחר באיברים הוא נושא שיכול להתעורר גם אצל אוכלוסיות קשות יום אחרות, באותה מידה, והוא נושא קשה ביותר מבחינת כבוד האדם.

גדעון סער: כאשר אנחנו באים לאסור בחקיקה, אנחנו שמים את מלוא כובד המשקל, לא על אותן אמהות חד-הוריות או לא על אותן אוכלוסיות קשות יום כאלה ואחרות, אלא על אותם נציגים של המערכת הרפואית והפרה-רפואית שבביצוע הבדיקות, גם אם הפעולה עצמה מתבצעת בחוץ לארץ, בעצם מכשירות את הקרקע לדבר שחברה מתוקנת לא יכולה להרשות.

גדעון סער: אני יודע שהיתה הצעת חוק בכנסת הקודמת שלא עברה.

גדעון סער: באותה מידה יכולנו ללכת בדיון כזה שהוא דיון רחב, בנושא סחר באיברים לוועדת העבודה והרווחה של הכנסת.

גדעון סער: אבל, אני מציע, שאת, כיושבת ראש הוועדה, על דעת כל חברי הוועדה, תפני לשר הבריאות.

גדעון סער: המשימה של הסדרת הנושא הזה או איסור הנושא הזה בחקיקה או מניעת הנושא הזה בחקיקה, היא משימה שצריכה להיות מוטלת על כתפי שר הבריאות ומשרד הבריאות, כמי שיש לו גם את הבקיאות המקצועית וגם הליכי החקיקה באמצעותו יותר מהירים.

גדעון סער: בכך אנחנו נתקן מצב שמדרדר את מדינת ישראל מבחינת הנורמות למקומות שלא היינו רוצים להגיע אליהם.

גדעון סער: ראלי בן-דוד: זה בסדר, כי זה באמת מזעזע.

גדעון סער: אבל אני רוצה לדבר אתך על טרום כליות, על דברים שמתבצעים היום.

גדעון סער: היום, יש נשים שבבוקר הן עובדות במשרד עורכי דין וכנערות ליווי בערב.

גדעון סער: יש אמהות שרוצות להיות אמהות פונדקאיות והן יכולות להיות רק חד-הוריות.

גדעון סער: יש אשה אחת שיצרה קשר עם העולם התחתון בירושלים והיא בלדרית סמים.

גדעון סער: לכן אמרתי שהוועדה הזאת חייבת לדון במכלול המצוקה של האמהות החד-הוריות בגישה מעשית, ללמוד את הנושא ולראות מה אותם דברים שניתן לעשות באופן מעשי, על פי סדר עדיפויות, עם הגורמים ומתוך הכרת, גם המגבלות, אבל גם מתוך רצון להושיט יד.

גדעון סער: לכן, אני לא מבטל את זה, אני רק אומר שנושא סחר באיברים, באופן ספציפי, בין אם עושה את זה אם חד-הורית, בין אם עושה את זה מובטל, בין אם עושה את זה כל אדם שהוא קשה יום ונקלע למצב הזה, ומבלי למעט מתופעות אחרות, הוא דבר שהמדינה, כמדינה מתוקנת, אינה יכולה להמשיך ולחיות עם זה.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: רחל אגמון, בבקשה.

רחל אגמון: שמי רחל אגמון, אני מפקחת במשרד העבודה והרווחה ואחראית על תחום פיתוח תכניות למשפחות חד-הוריות.

רחל אגמון: דבר ראשון ליושבת ראש הוועדה, אני מגישה את החוברת שכולם מכירים אותה, חוברת שהופקה במהדורה שלישית ועומדת לצאת בימים אלה ברוסית וגם בערבית, של זכויות המשפחה החד-הורית.

ברכה ארג'ואני: רחל, החוברת הזאת לא רלבנטית.

אביטל מיכאלוב: אין שום זכויות לאמהות חד-הוריות, אין לנו שום זכויות, מטלטלים וזורקים אותנו, בגלל שאני גרושה אף מוסד לא מכיר בי, אבל אם הייתי אלמנה, הממסד היה פורס לי שטיח אדום, על מה את מדברת אתי בכלל.

אביטל מיכאלוב: תתקנו את החוק נגד סחר באיברים, אף אחד לא יקום כאן לשלם לי חוב בסך 60 או 70 אלף דולר, והראשון שיבוא אמכור לו את הכליה שלי.

אביטל מיכאלוב: אני אדם בריא ואם אני מוכרת את הכליה שלי אני יודעת שהמוסד לביטוח לאומי לא יכיר בי כנכה, ובכל זאת אני מוכרת את הכליה שלי, גם אם אהיה חולה עם הכליה השניה.

אביטל מיכאלוב: אבל, אצטרך להשאיר סכום נכבד מהכסף כדי לכלכל את הילדים שלי בכבוד.

ג'ודי דון: את המצוקה היא עוברת יום-יום.

ג'ודי דון: את המצוקה היא חווה.

אביטל מיכאלוב: ערב, ערב, אני מקבלת הביתה אוכל חם מאיזה גברת שעושה את זה בהתנדבות.

אביטל מיכאלוב: על מה אתם מדברים פה.

אביטל מיכאלוב: רחל אגמון: קודם כל, אני אתך, ומי שמכיר אותי, כמו ברכה וויקטור שיושבים כאן, יודע את הרגישות שלי למשפחות חד-הוריות ואת המאמצים שאני משקיעה במשרדי שעד היום אין לו תקציב ייחודי למשפחות חד-הוריות.

אביטל מיכאלוב: אני חוזרת ואומרת למנהלים שלי ולכל מי שצריך שהגיע הזמן לעשות משהו לאוכלוסייה המיוחדת הזו שמהווה כמעט 25% מהפונים ללשכות הרווחה.

אביטל מיכאלוב: כשבאתי לכאן חשבתי בשביל מה אני באה?

אביטל מיכאלוב: המצוקה מוכרת ואתן זועקות מן הבטן, מן הכליות, ואני אתכן.

אביטל מיכאלוב: לכן, הפתרון ראלי, צריך להיות במשאבים מכל משרדי הממשלה.

אביטל מיכאלוב: חברי הוועדה, חברי הכנסת הנכבדים, בית המחוקקים מחוקק את החוקים, אנחנו לא משני צדי המתרס, אנחנו לא יכולים לדבר בשני קולות.

אביטל מיכאלוב: לכן, המחשבה היא, ואני מתחברת למה שהצעת, לקיים דיון עמוק בבעיה ולבדוק מה כל אחד ממשרדי הממשלה תורם או עושה למען המשפחות החד-הוריות?

אביטל מיכאלוב: מה יכולים עוד לעשות כאשר מדינת ישראל נמצאת באחת מהתקופות הקשות ביותר בתולדותיה.

אביטל מיכאלוב: אני נציגת משרד העבודה והרווחה, נמצאים פה נציגי משרד השיכון, המוסד לביטוח לאומי ואחרים.

אביטל מיכאלוב: אני כל הזמן עסוקה בלחשוב מה אנחנו, במשרד הרווחה יכולים לעזור?

אביטל מיכאלוב: המחשבות שלנו נעות בהנחה שמשרדי הממשלה האחרים המטפלים גם כן בחד-הוריות, עוזרים בתשלומי העברה וסיועים חומריים שונים.

אביטל מיכאלוב: אנחנו מתמקדים יותר בסיוע חברתי ותמיכתי.

אביטל מיכאלוב: אתמול הייתי במסיבת פורים – תיאטרון קהילתי - של המרכז למשפחות חד-הוריות בבת-ים, העלו הצגה מהיום יום שלהם.

אביטל מיכאלוב: היו כ-250 נשים וקצת גברים.

אביטל מיכאלוב: ישבתי עם המכובדים קדימה והקשבתי ומאחורי שמעתי אותם מגיבים על כל דבר.

אביטל מיכאלוב: חברים שמכירים אותי יודעים שחלק גדול מהעזרה למשפחות החד-הוריות, זה הרגשת היחד, הרגשת התמיכה בין המשפחות לבין לעצמן.

ג'ודי דון: פעם בשנה חוגגים להם את זה במתנ"סים, גם את המתנ"סים רוצים לסגור.

רחל אגמון: חוק משפחות חד-הוריות נחקק בשנת 1991 ובשנת 1994 היה תיקון לחוק.

רחל אגמון: שרת העבודה והרווחה בזמנו, אורה נמיר, הקימה ועדה להתקנת תקנות, ואחת התקנות לחוק היתה, להחיל על אמהות חד-הוריות, את הזכויות שקיימות לפי חוק הביטוח לאומי לגבי אלמנים ואלמנות שזכאים לשיקום מקצועי, והשיקום המקצועי כולל גם רכישת מקצוע, מספרות ועד לימודים באוניברסיטה, ובמקביל לקבל דמי מחיה.

ראלי בן-דוד: את מדברת על עכשיו או מה שיהיה בעתיד?

רחל אגמון: החוק הקיים עכשיו.

רחל אגמון: ההצעה של הוועדה, בראשות עורכת הדין בתיה ארטמן ממשרד הרווחה, היתה ,להחיל את הזכויות של האלמנות לכלל המשפחות החד-הוריות.

רחל אגמון: הוקמה ועדה לענין הזה, והיו אלף דיונים בהשתתפות כל הנוגעים בענין, כדי לנסות לתרגם את ההחלטה הזאת.

רחל אגמון: יש לי פה נתונים המצביעים שכלל המשפחות החד-הוריות מונות היום כ-120 אלף, כ-70% הן גרושות; 16% רווקות, ואלמנות הן הקבוצה היותר קטנה.

רחל אגמון: ואז קרו שני דברים.

רחל אגמון: דבר ראשון.

רחל אגמון: מצאנו – סליחה שאני נותנת דוגמה - שאשה גרושה אמא ל-5 ילדים בגילים שמתחת לגיל 18, שגרה בבית שמש, כדי שתשתתף בקורס שמתקיים בירושלים משעה 8:00 עד 4:00, צריכה לצאת מהבית בשעה 7:00 ולחזור בשעה 5:00.

רחל אגמון: ואז, מי יקח את הילדים ומי יטפל בהם כשהם חוזרים מבית הספר ומהגן?

רחל אגמון: אבל זה חלק מהענין, וכל זה עולה כסף.

רחל אגמון: אנחנו יודעים שמכלל המשפחות החד-הוריות שיוצע להן המסלול הזה, כמו האלמנות, חלק לא צריכים את זה כי הם מסתדרים, וחלק, תמיד יחיו מקצבאות המוסד לביטוח לאומי.

רחל אגמון: אבל יש עוד קבוצה של כ-40 אלף משפחות שאולי יוכלו לצאת מסיכון לסיכוי - נכון, זה שם המשחק, סיכון וסיכוי - ולכן, החוק הזה נתקע.

רחל אגמון: הוא כבר עבר את מינהלת הביטוח הלאומי, וכבר היה לו תמחור שהגיע למליונים - - -

גדעון סער: על איזה חוק את מדברת?

רחל אגמון: החלת הזכויות לאלמנים ואלמנות לפי חוק היטוח הלאומי, לכלל המשפחות החד-הוריות: שיקום מקצועי, במקביל לקבלת דמי מחיה.

רחל אגמון: לדעתו של היועץ המשפטי שלנו, אי-אפשר להתקין תקנות אלא צריכים לשנות את החוק.

רחל אגמון: המלצת הוועדה הועברה למנכ"ל משרד העבודה והרווחה, ונכנסה למגירה.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: חברת-הכנסת אורית נוקד, בבקשה.

אורית נוקד: הדיון הזה מאוד קשה, מאוד כואב ומאוד טעון, אבל אולי זה סימפטום לסיטואציה החברתית כלכלית שבה אנחנו נמצאים.

אורית נוקד: יש אוכלוסיות בעלות צרכים מיוחדים, נכים, גמלאים ועוד רבים אחרים.

אורית נוקד: מה שאני רוצה בכל זאת לחדד, וכאן באמת להודות לך חן, ולך גילה על הדיון הזה שנעשה בעתו.

אורית נוקד: התמזל מזלכם שהיום תוגש התכנית של שר האוצר לאישור הממשלה - - -

אביטל מיכאלוב: למזלנו?

אביטל מיכאלוב: איזה מזל?

אביטל מיכאלוב: על הקיצוצים.

אורית נוקד: רגע, יושבים כאן נציגי התקשורת, חזקה עליהם שהם יעשו את עבודתם.

אורית נוקד: הדברים שנאמרים פה בוועדה יצאו לתקשורת.

אורית נוקד: אני חושבת שזה יכול לסייע לכן, לפחות, אם היה מי שחשב לקצץ ידע- - -

קריאה: גם מנהל מחלקה בסורוקה שמרוויח 108 אלף שקל אמר, מה אתם רוצים ממני, אני גונב?

קריאה: אני משתכר בכבוד.

אורית נוקד: היום הנושא עולה לדיון בממשלה, אל תזלזלו בזה.

אורית נוקד: זה דבר אחד.

אורית נוקד: דבר שני, אני רוצה להסב את תשומת לבכם שבמקרה, אני היחידה כאן מהאופוזיציה, חברי הוועדה הנוכחים, כולם חברי קואליציה, ואני מאוד מקווה שגילה, יחד עם חבר-הכנסת סער ושאר החברים משינוי יעשו את מלאכתם נאמנה וידאגו לכם.

אורית נוקד: אני אעזור לכן גם בוועדת הכספים, ואני כבר מצהירה פה שאני אתנגד לכל פגיעה.

גדעון סער: תתחילי לדבר לעניין במקום לדבר על פוליטיקה, כבר חמש דקות את מדברת רק על פוליטיקה, אולי תתחילי לדבר על הנושא.

אורית נוקד: למדתי משהו ממך גדעון.

אורית נוקד: לנושא עצמו, אני חושבת שצריך למצוא פתרון בענין ההכשרה המקצועית.

אורית נוקד: אני חושבת שצריך לקיים שני דיונים, דיון אחד בממשלה, דיון רחב בהשתתפות האוצר, משרד הבריאות, משרד השיכון ומשרד העבודה והרווחה.

אורית נוקד: לאחר מכן - - -

ג'ודי דון: סליחה, נקודה.

ג'ודי דון: ולמקום הזה, לדיון הזה, להביא את המשפחות החד-הוריות והילדים, שהילדים יספרו מאיפה כואב להם יום יום.

אורית נוקד: זה דבר אחד.

אורית נוקד: במקביל, אני חושבת שצריך לקיים דיון משותף לוועדת הכספים וועדת העבודה והרווחה על מנת שהכנסת תוכל להתייחס עניינית לנושא ולחוקק או לסייע לקדם אותם חוקים שהוזכרו קודם.

אורית נוקד: והדבר האחרון, אני מאוד מסכימה שצריך למגר את התופעה הזאת של סחר באיברים.

קריאה: זה דיון בנפרד, אנחנו באים ושואלים את עצמנו למה הנשים האלה בכלל מגיעות למצב, סליחה, ואני לא מתביישת להגיד, שגם אני וגם ראלי חשבנו לעשות את זה, והתחלנו עם זה, כי אנחנו חשבנו על המצוקה האישית שלנו - - -

אורית נוקד: אבל אני רוצה לעזור לך.

ראלי בן-דוד: אתם רוצים לעזור לנו, זה הבית, זה המקום לשנות חוקים, לחוקק חוקים, לא בדיבורים.

ראלי בן-דוד: אני מאוד מכבדת את מה שהגברת אגמון אמרה שצריך תקציבים ושהמשרדים, שום דבר, חוק זה הבית הזה, מפה זה יוצא.

ראלי בן-דוד: היו"ר גילה גמליאל: ויקטור כהנא, יושב ראש "יחד", עמותה למשפחות חד-הוריות בארץ.

ראלי בן-דוד: בבקשה.

ויקטור כהנא: כשמדברים על משפחות במצוקה, מראים בטלוויזיה מקרר ריק.

ויקטור כהנא: אנחנו הנציגים בשטח שמבקרים בבתים יודעים שמקרר ריק זו בעיה קטנה - כמו המצב של אביטל עם 5 ילדים - אני מבקר בבתים, אנשים אוכלים קירות, זה המצב, ואין לנו מענה.

ויקטור כהנא: אני מתעסק בנושא הזה שנים רבות ואני מתבייש, אין לי תשובה, אין לי מה להגיד להם.

ויקטור כהנא: זהו.

גילה גמליאל: אני רוצה להזכיר לתקשורת, למי שהגיע יותר מאוחר, יש כאן שלוש נשים שלא מעונינות שיצלמו אותן, אני מבקשת לזכור זאת.

רשף חן: הרושם שלי הוא שהנושא הזה מפוזר בין הרבה משרדים ורשויות ואין לעסק הזה לא אבא ולא אמא, והאם החד-הורית, מטורטרת וצריכה ללכת ממשרד למשרד כי אין אף אחד שזה הבייבי שלו והוא מטפל בזה.

רשף חן: אני רוצה לשאול את נציגי הגופים השונים שמדברים כאן

רשף חן: אם יוכלו להתייחס לאפשרות לרכז את הזכויות האלה במסגרת, ואיזו מסגרת הכי רצויה?

ראלי בן-דוד: אני רוצה לשאול את נציג ההוצאה לפועל, אריה.

ראלי בן-דוד: לאור המצב היום, זה לא סוד שאנחנו המשפחות החד-הוריות מסובכות בחובות, בשיקים חוזרים, בהוראות קבע, אם זה לעירייה, חובות שאנשים השאירו, חובות לבנקים, כל יום דופקים לנו בדלת.

ראלי בן-דוד: נכון להיום, אני יודעת שאסור להוציא צו מאסר נגד אם חד-הורית.

ראלי בן-דוד: אבל, כן אפשר להוציא מטלטלין, כמו טלוויזיה, מערכת, מקרר, מיטות או הריהוט בסלון - - -

קריאה: לא מוציאים מהבית, ביטוח לאומי מוציא מהבית.

ראלי בן-דוד: סליחה, אני קרבן, לי באו להוציא מהבית, אל תגידי לי לא מוציאים מהבית.

ראלי בן-דוד: מוציאים לנו מהבית.

ראלי בן-דוד: אני דורשת, אם אפשר, לא יודעת איך, כמו שלא אוסרים נשים חד-הוריות, לא להוציא מטלטלין מהבית, אתה מוציא לנו מיטה, אין לנו איפה לשים את הראש.

ראלי בן-דוד: לא מזמן היו מהוצאה לפועל אצלי, אצל ראלי בן דוד, חברת מועצת העיר ירושלים, באו להוציא לי דברים מהבית, אל תגידו לי לא.

ראלי בן-דוד: אל תגידו לי לא.

רשף חן: הם רק מאיימים עליכן.

ראלי בן-דוד: שלילי, עברתי את שלבי האיום.

ראלי בן-דוד: לא להוציא מטלטלין מהבית של נשים חד-הוריות.

ראלי בן-דוד: היו"ר גילה גמליאל:

אריה כהן: ההוצאה לפועל פועלת מכוח סמכות החוק והתקנות.

אריה כהן: את החוק אפשר לשנות, ואם יש דברים שיש צורך לתקן אותם, אפשר לבוא ולתקן.

אריה כהן: לגבי הוצאת מטלטלין - לא משנה אם מדובר באם חד-הורית או מישהו אחר - החוק קובע כמה דברים.

אריה כהן: דבר ראשון, לא ניתן ואסור להוציא מטלטלין שהם לצרכי מחיה וצרכי עבודה של האדם.

אריה כהן: איש הוצאה לפועל שביצע הליך כזה, למעשה, עבר על החוק ועשה עבודה לא תקינה.

אריה כהן: אפשר לבוא להוצאה לפועל, לבקש להופיע בפני שופט בבית משפט השלום היושב, כוועדה, לצורך הנושא הזה, ותפקידו לדון באותם בעלי תפקיד שעשו את העבודה לא על פי החוק.

אביטל מיכאלוב: סליחה שאני קוטעת אותך, למה אני לא יודעת שדבר כזה קיים?

אביטל מיכאלוב: למה אין לי פתק מול עיני שאומר: גברת כשמגיעים אליך מהוצאה לפועל, לא יבוא שוטר אתו, ולא יבוא אתו נציג של בית משפט, ולא יבוא איש שייקח את החוק לידיים וייקח כסא של ילד בן שנתיים שיושב על הכסא הזה ואוכל.

אריה כהן: אז אני אומר, בחוק כתוב חד-משמעית שיש ועדת אישורים בראשותו של שופט בית משפט שלום.

אריה כהן: נכון, יש עוד הרבה דברים שאולי את לא יודעת, אפשר לבוא ולספר.

אריה כהן: אבל, הזכות להגיש תלונה נגד בעל תפקיד שלקח ציוד כזה, עומדת לך.

רשף חן: אתה בוודאי מבין שהפתרון הוא שזה לא יקרה מלכתחילה.

רשף חן: ורד רביבו אולי נבקש ממנו רשימה של הפריטים שאסור להם להוציא.

ראלי בן-דוד: סלון הוא לא צורך קיומי, פינת אוכל היא לא צורך קיומי אבל היא חלק מהבית.

אריה כהן: דבר נוסף לגבי ציוד.

אריה כהן: החוק קובע שציוד מסכום מסוים - והיום מדובר על סכום של 500 שקל – לא מעקלים ציוד בערך הזה.

אריה כהן: לגופו של עניין, אין שום בעיה להגדיר את זה בחוק ובתקנות.

אריה כהן: אם החוק יתוקן וייאמר בו שלגבי אם חד-הורית לא ניתן לעקל - כל ציוד שיגדירו בחוק, כל דבר שיופיע בתקנות - אנחנו הראשונים שנקיים את החוק ונעבוד לפיו.

אריה כהן: לגבי נושא החובות.

אריה כהן: בנושא של מזונות, המערכת המשפטית הלכה הרבה מאוד, בהרבה תחומים.

אריה כהן: אם יש מקום לשפר, נבוא ונשפר, אבל בנושא הזה של מזונות ואם חד-הורית, יש דברים שלא קיימים לגבי שום אשה אחרת ולאף אחד אחר בבית משפט.

אריה כהן: זה מתחיל באגרה, גם אגרה למאסר, גם לפתיחת תיק, אין אגרה של פתיחת תיק, אין אגרה של מאסר - - -

ראלי בן-דוד: אין אגרה לאם חד-הורית בפתיחת תיק?

ויקטור כהנא: מי שמביאה דו"ח סוציאלי לא משלמת.

ראלי בן-דוד: זאת אומרת, אני צריכה להיות בתחתית, כי אני שילמתי אגרה.

אביטל מיכאלוב: מה קורה עם אחת כמוני שהגרוש שלי ברח לחו"ל, ואני מגדלת שני ילדים על פת לחם.

אביטל מיכאלוב: שהבאתי אותם מקנדה, על מנת שיגדלו פה, כחול לבן, והוא ברח.

אביטל מיכאלוב: והיום, אומרים לי, גברת, את לא נכה, לא מכירים בי.

אביטל מיכאלוב: למה?

אביטל מיכאלוב: אני יכולה לקבל תשובה?

אביטל מיכאלוב: למה ילדי לא ילכו גאים לבית הספר עם כל הילדים כשהם מחופשים, ועם משלוח מנות?

אביטל מיכאלוב: למה אני צריכה להגיע לדברים האלה?

אביטל מיכאלוב: את הולכת לרווחה, את לא מוכרת נכה בגלל שאת לא חולת דיאליזה.

אביטל מיכאלוב: אני חולת - - - אני אחרי ניתוחים קשים שעברתי ואני שורדת.

אביטל מיכאלוב: ואני לא אחזור לקנדה, לא אוותר, אני הבאתי אותם הנה שיגדלו כחול לבן, שיקבלו את החינוך שלנו, שישרתו כמו שההורים שלהם שירתו.

אביטל מיכאלוב: למה לא נטפלים אליהם?

אביטל מיכאלוב: למה אתה, כאיש הוצאה לפועל לא נותן את הדין?

אביטל מיכאלוב: יש לי כתובת, יש לי לאן, יש לי הכל, כמו שהוא אזרח קנדה, אני אזרחית קנדית, כמו שהוא ישראלי, גם אני ישראלית.

אביטל מיכאלוב: למה היום אתם מורידים ממכם את העול ודופקים לי בדלת?

אריה כהן: צריך להבדיל, יש פה דברים שמדברים על הוצאה לפועל של ביטוח לאומי, זה לא שייך להוצאה לפועל של בתי המשפט.

אריה כהן: יש בארץ כמה גופים של הוצאה לפועל, כמו: ביטוח לאומי, מע"מ, מס הכנסה, הפועלים לפי חוקים שונים.

אריה כהן: הם עובדים על פי חוק מסים (גבייה), ואנחנו עובדים על פי חוק ההוצאה לפועל.

אריה כהן: אם רוצים לשנות, צריך לבדוק איזה חוק רוצים לשנות, כל בעיה לגופה.

אריה כהן: בהוצאה לפועל יש מערכת שיפוטית, יש ראש הוצאה לפועל, כל בעיה כזו, כל בקשה לחקירת יכולת מובאת לפני ראש ההוצאה לפועל שהוא הסמכות השיפוטית, והוא הקובע והמחליט, ויש אפשרות לכל אחת ואחד להגיע להוצאה לפועל, לבקש חקירת יכולת, ובמסגרת חקירת היכולת אפשר להגיע - - -

אביטל מיכאלוב: בוא ואגיד לך משהו, עכשיו זכיתי במשפט שיהיה תקדים, והוא יופיע השבוע בעיתון.

אביטל מיכאלוב: תבעתי את חמתי וחמי שנפטר, זכרונו לברכה.

אביטל מיכאלוב: זכיתי במשפט.

אביטל מיכאלוב: התיק אצלכם בהוצאה לפועל.

אביטל מיכאלוב: 3 חודשים לחמתי, עד היום שקל לא ראיתי, וטלפונים הולכים לי, ואין לי כסף לטלפונים, ואין מענה.

אביטל מיכאלוב: ב-31 לחודש אני נפגשת עם השופטת, מה עלי להגיד לה?

אביטל מיכאלוב: הוצאה לפועל מזלזלים בי?

אביטל מיכאלוב: הוצאה לפועל לא מסתכלים עלי?

אביטל מיכאלוב: יש לי את הדו"ח של הטלפונים אליה.

אביטל מיכאלוב: תתנו לי תשובה על זה.

אביטל מיכאלוב: היו"ר גילה גמליאל: אריה תודה רבה.

אביטל מיכאלוב: חברת-הכנסת אתי לבני, בבקשה.

אתי לבני: האמת היא שאני לא כל כך יודעת מאיפה להתחיל, החשיפה הפרטית היא מאוד קשה, ואם אנחנו רוצים לפתור משהו ברמה הציבורית, אנחנו צריכים לחשוב ברמה יותר כללית.

אתי לבני: אני מציעה שהוועדה לקידום מעמד האשה תיקח על עצמה את הנושא של האמהות החד-הוריות, כמו שאמר חן רשף, זה מפוזר.

אתי לבני: כל אחד מאתנו יקח תחום אחד שהוא יהיה אחראי עליו, שיתמחה בו וידע מה קורה שם.

אתי לבני: שמעתי כל מיני דברים ואני לא עד הסוף מבינה, ואני מציעה שנתחיל להיות הכתובות לוועדות האחרות ולמשרדים השונים בנושאים המסוימים האלה.

אתי לבני: יש בציבור הרבה עמותות שיכולות לשמש עזרה גם למקרים הפרטיים.

אתי לבני: את דיברת על הסתבכות בשוק האפור.

אתי לבני: אז אני יכולה לומר לך שלשכת עורכי הדין הקימה מערכת של עזרה ללא שכר למעוטי יכולת, זה נקרא "פרובונו" - זו מלה לטינית, היינו, שכר מצווה – אני מכירה את זה, אני מקושרת לגופים האלה.

אתי לבני: אתן מקבלות את עורכי הדין הכי טובים שיש, בחינם, והם נותנים את זה כתרומה לקהילה.

אתי לבני: צריך לדעת ולהעביר את האינפורמציה הזאת, ובמקרים של הסתבכויות, אנחנו יכולים להפנות ולתת פתרונות למצוקות הפרטיות במקרים כאלה.

גילה גמליאל: לאחר שנרכז אותם, נוכל להעביר את זה לגופים שאמרת.

אתי לבני: בדיוק.

אתי לבני: עכשיו, יש את בתי התמחוי שדיברת עליהם.

אתי לבני: גם הגופים האלה קיימים, אפשר לראות את מקומות המצוקה שדורשים פתרון מיידי, אפשר לחבר את זה, אפשר לגרום לכך שיהיו פתרונות מקומיים ברמה של בתי התמחוי - - -

אביטל מיכאלוב: לא צריך בתי תמחוי, יש לנו בעיה עם הילדים שלא מוכנים לגשת לשם מעלבונות של החברים בבית הספר ובגנים.

אתי לבני: אז בואו נמצא פתרון אחר שהאוכל החם יהיה במקום אחר, אתם לא מוכנים.

אתי לבני: גמרנו.

ויקטור כהנא: אנשים מתביישים לגשת לשם, לא כולם מוכנים ללכת.

אתי לבני: בסדר, אז לא יקראו לזה בית תמחוי, יקראו לזה שירות האכלה.

אביטל מיכאלוב: לא יקראו לזה כלום, צריך להגדיל את התקציבים למשפחות החד-הוריות, לתת קצבאות הרבה יותר גבוהות.

אתי לבני: קצבאות יותר גבוהות, הלא רק עכשיו קיצצו את הקצבאות, האם מצבן היה יותר טוב?

אתי לבני: גם כן המצב היה על הפנים.

אתי לבני: המצב הוא קשה, אין לזה פתרונות.

אתי לבני: ננסה למצוא פתרונות מערכתיים.

אתי לבני: אנחנו כוועדה ננסה ונהיה כתובת.

אתי לבני: חוץ ממלים, אני מצטערת, אין לי פתרון.

אביטל מיכאלוב: זו לא תשובה, אין פתרונות.

אביטל מיכאלוב: זו לא תשובה.

אתי לבני: אני מבקשת את השם של האיש מההוצאה לפועל, ואתה תפטר אותו, היא לא צריכה לדעת מה כתוב בחוק, הוא צריך לדעת מה כתוב בחוק, ואם אתם לא מלמדים אותם ומחנכים אותם, ואתם מקבלים משכורת מהמדינה, זה פשוט לא בא בחשבון.

אתי לבני: את תתני לי את השם, ואם האיש הזה לא ישלם את הדין על הדברים האלה, זה לא בא בחשבון.

אתי לבני: אני אקבל ממנה את השם, אעביר אותו אליך ואעקוב לראות מה עשית.

גילה גמליאל: חברת-הכנסת מלי פולישוק-בלוך, בבקשה.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה למקד מספר דברים.

מל פולישוק-בלוך: לא אחזור על כל המצוקות, אני חושבת שזה מאוד ברור וכואב.

מל פולישוק-בלוך: אגב, אני לא חושבת שמכירת חלקים מהגוף זה פחות קשה ממכירת הגוף עצמו, כשאת מוכרת את הנשמה שלך והופכת להיות זונה בשביל להביא כסף לילדים, מבחינתי זה היינו הך.

מל פולישוק-בלוך: שני הדברים חמורים.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שאנחנו צריכים להתמקד בשני נושאים.

מל פולישוק-בלוך: קודם כל, הדיור, זו הבעיה העיקרית.

מל פולישוק-בלוך: כבר בשנת 2002, באחת התכניות הכלכליות שהיו, הורידו כמעט בחצי את הסיוע בשכר דירה, ואני לא יודעת כמה עוזרים 100 דולר למי שאין לו בית.

מל פולישוק-בלוך: לא שאני מזלזלת ב-100 דולר אבל בוודאי זה לא מספיק.

מל פולישוק-בלוך: אז צריכים להתמקד בנושא הזה, איך פותרים את בעיית הדיור.

מל פולישוק-בלוך: זה נושא אחד.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים להיכנס לזה יותר לעומק.

מל פולישוק-בלוך: דבר שני, אני לא חושבת שהגדלת קצבאות זה הפתרון.

מל פולישוק-בלוך: זה אולי נותן עוד כמה גרושים לכיס, בטווח הקצר, אבל זה בטח לא יהיה פתרון.

מל פולישוק-בלוך: זה לא מוציא את האנשים מהמצוקה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו רואים, בשנים האחרונות, וזה לא רק בהקשר של אמהות חד-הוריות, זה בכל הציבור שזקוק לעזרה, ככל שיש יותר קצבאות, יש יותר עניים במדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: זאת לא הדרך.

מל פולישוק-בלוך: מה כן הפתרון?

מל פולישוק-בלוך: דברים שאמרה אביטל בהתחלת הישיבה שאין לה עבודה והיא לא מסוגלת למצוא עבודה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים לשים את הדגש על איך אנחנו מאפשרים שלנשים האלה תהיה תעסוקה שתוכלנה להתפרנס, גם הכבוד יחזור אליהן, וגם הכסף.

מל פולישוק-בלוך: זאת הדרך היחידה להוציא אותן מהמצוקה, ועל זה צריכים לשים את הדגש, ולמצוא את הדרכים, בהכשרה מקצועית רלבנטית, בהשכלה, ופשוט לעזור להן למצוא עבודה.

מל פולישוק-בלוך: זאת הדרך היחידה שאני מכירה.

מל פולישוק-בלוך: על שני המוקדים האלה אנחנו צריכים לשים את הדגש.

מל פולישוק-בלוך: יש עכשיו תכנית כלכלית חדשה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים להיכנס לנישה הזאת, ולצאת בדרישה להקים מיידית – כאן לא יפתרו את הבעיות הכלכליות, אנחנו יודעים את זה – ועדה משותפת של ועדת הכספים והוועדה למעמד האשה שתתמקד בהקשר של התכנית הכלכלית החדשה בשני הנושאים האלה שדיברתי עליהם.

אורית נוקד: אני אמרתי ועדת העבודה והרווחה, אני חושבת שצריך להוסיף גם את ועדת הכספים.

מל פולישוק-בלוך: וצריכים לשים את הדגש, ההתמקדות היא ועדת כספים והוועדה שלנו כדי לתקן את העוול הזה.

מל פולישוק-בלוך: נקודה.

מל פולישוק-בלוך: בהקשר, כמו שאמרתי, עבודה והכשרה מקצועית.

מל פולישוק-בלוך: ומשפט אחרון מתקשר למה שאמרה קודם אתי.

מל פולישוק-בלוך: נכון שצריך למצוא את אלה שלא יודעים לעשות את העבודה שלהם ולהעניש אותם.

מל פולישוק-בלוך: אבל, אני חושבת שהוועדה הזאת צריכה להכין חוברת או איזה שהוא נייר שיגיד לאנשים שלא אמונים על החוק, מה הזכויות שלהם.

מל פולישוק-בלוך: פשוט לא יודעים מה הזכויות שלהם.

ורד רביבו: שלא אקבל תשובה מראש לשכת רווחה בעכו, סליחה, אני לא חייב להגיד לך את החובות, ולהגיד לך מה מותר לך ומה אסור לך, עד שתגיעי למנהל והוא בעצמו - - -

גילה גמליאל: אנחנו נדאג להוציא חוברת שתעגן את כל הזכויות של האמהות החד-הוריות, ונעביר אותה דרך המוסדות.

גילה גמליאל: סיגל בן-שמעון, יושבת ראש אגודת הסטודנטים במכללת בית ברל, בבקשה.

סיגל בן-שמעון: אני מורה לחינוך מיוחד ואני רוצה להגיד לכם שמצבן של האוכלוסיות שאני עובדת איתן, ומצבם של הילדים בפרט, קשה יותר ויותר משנה לשנה, וזה כואב לי מאוד.

סיגל בן-שמעון: אתם לא יודעים כמה שהמצב בחינוך, ובחינוך המיוחד בפרט, קשה.

סיגל בן-שמעון: ועכשיו, עם כל הקיצוצים שיבואו בחינוך, הילדים פשוט מתדרדרים לפשע.

סיגל בן-שמעון: אני יכולה להגיד לכם שתוך שנה המצב הנפשי של הילדים, בעקבות מה שקורה במשפחות שלהם הוא קשה ביותר.

סיגל בן-שמעון: חברי הכנסת, אתם צריכים לחשוב איפה אתם רואים את החברה שלנו בעוד כמה שנים?

סיגל בן-שמעון: תראו את המצב.

סיגל בן-שמעון: הכנסת מלאה ועדות, ולדעתי, כל אחד צריך להתחיל לעשות ולשנות.

סיגל בן-שמעון: להצביע נגד קיצוץ בתקציבים ולהעלות את נושא החברה על סדר היום.

סיגל בן-שמעון: בטחון, נכון, אני מסכימה, אבל אני מפחדת לצאת החוצה, אני רואה את הפשע ואת הילדים.

סיגל בן-שמעון: בתוך כמה שנים אנחנו נפחד לצאת החוצה.

סיגל בן-שמעון: אז אני מציעה שנתחיל לעשות.

סיגל בן-שמעון: מספיק עם ועדות, ועדות ודיבורים.

סיגל בן-שמעון: צריך להתחיל במעשים, וזה גם תקציבים, זה גם הכשרה, זה גם הרבה דברים שדיברו כאן ביחד, אבל להתחיל לעבוד ולעשות.

סיגל בן-שמעון: ואתם יודעים מה?

סיגל בן-שמעון: את מבחן התוצאה, נראה גם בקיצוצים שהולכים להיות עכשיו.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: גברת הניה ששון ממשרד השיכון, בבקשה.

גילה גמליאל: הניה ששון: לצערי, הדף שהעברתם פה בהחלט משקף את מה שקרה במשרד השיכון בקיצוץ המאוד משמעותי בסיוע בשכר דירה.

גילה גמליאל: עלתה פה דרישה, ושמעתי את זה מכמה אנשים, לגבי ההבחנה בין אלמנות לבין חד-הוריות, גרושות או רווקות.

גילה גמליאל: אני רוצה להבהיר שבמשרד השיכון אין הבחנה כזאת בחוק, ולא משנה מה מעמדה האישי.

גילה גמליאל: כמובן שראינו את הקיצוצים ולצערי הקיצוצים הולכים וממשיכים, ואת זה כולם חייבים לדעת, משום ששכר דירה, כפי שאמרה פה חברת-הכנסת פולישוק, 576 שקלים לאם חד-הורית נתמכת הוא ממש סמלי.

גילה גמליאל: מצד שני, אני רוצה גם לציין שעל פי החלטת הממשלה, כל אם חד-הורית, חסרת דירה, זכאית לסיוע בשכר דירה.

גילה גמליאל: כלומר, לא רק הנתמכות אלא כל האמהות החד-הוריות.

רשף חן: מה קורה אם היא מתחילה לחיות עם מישהו?

הניה ששון: יש פה חוק אמהות חד-הוריות שחל לטוב ולרע.

הניה ששון: לכן, כאשר היא מתחילה לחיות עם מישהו, והוא ידוע בציבור שלה, היא כבר משפחה, היא לא חד-הורית.

רשף חן: גם אם הוא לא אבא של הילדים.

הניה ששון: גם אם הוא לא אבא של הילדים.

רשף חן: ומה ההגיון בזה?

הניה ששון: משום שאם היא מקיימת משק בית משותף, אדם נוסף, אז היא כבר משפחה, היא כבר לא חד-הורית.

רשף חן: אבל אין עליו שום נטל חוקי לפרנס את הילדים האלה, את לא חושבת שזו בעיה?

רשף חן: אנחנו גם מאלצים אותן לחיות בשקר ולהתחבא.

קריאות: - -

הניה ששון: זה לא נוח, אבל זה החוק.

הניה ששון: היו"ר גילה גמליאל: אנה גלוק, ממונה על הכשרת מבוגרים באגף להכשרה מקצועית של משרד העבודה, בבקשה, תתמקדי באמהות החד-הוריות.

אנה גלוק: בוועדות קבלה להסבה מקצועית אנחנו נותנים עדיפות לנשים חד-הוריות.

אנה גלוק: יש הנחיות, ועדת קבלה יודעת, אם באה אם חד-הורית, יש לה עדיפות על פני אחרים להתקבל לקורסים להכשרה מקצועית.

אנה גלוק: אין לנו נתונים כי בקורסים שלנו אנחנו לא סופרים את האמהות החד-הוריות.

אנה גלוק: עכשיו, אנחנו חושבים לעשות זאת כדי שנוכל לעמוד יותר לקראת האוכלוסייה שפונה אלינו.

אנה גלוק: השנה, עם חוק ההסדרים החדש, אנחנו חושבים שיהיו אלינו יותר פניות בגלל שכבר עברו שנתיים, ואמהות חד-הוריות רבות חייבות לעבור את מבחן התעסוקה, כך שאנחנו מתארגנים לתת פתרונות לקבוצות האלה.

ורד רביבו: מדוע אין נציגה אחת שלנו בוועדה?

גילה גמליאל: מה הערך המוסף?

ורד רביבו: את יודעת כמה נשים פנו אלי שהוועדה הזאת עושה ניפוי משפיל.

גילה גמליאל: בהמשך עבודת הוועדה, כשנדון יותר לעומק על הנושאים השונים, עם נציגי האוצר, משרד הבריאות, ועדת הכספים, וועדת העבודה, ונציגים של מוסדות אחרים.

גילה גמליאל: ברשותכם, אנה גלוק לא סיימה את דבריה.

גילה גמליאל: אז בבקשה.

אנה גלוק: שמעתי תלונות על יחס לא יפה בוועדות קבלה.

אנה גלוק: אתן לכן את שמי ומספר הטלפון שלי, ותפנו אלי בכל תלונה, אסור שיהיה דבר כזה.

אנה גלוק: כל תלונה שתגיע אלי אטפל בה אישית.

גילה גמליאל: בתום הישיבה תפנו אליה והיא תיתן לכן את מספר הטלפון שלה.

גילה גמליאל: שרי כהן, מנהלת המחלקה לקידום נשים וכישורי עבודה במשרד העבודה, בבקשה.

שרי כהן: בתשובה לדברים שנאמרו כאן, אני רוצה לציין שבאגף להכשרה מקצועית במשרד העבודה יש יחידה שממונה על נושא קידום נשים ופיתוח כישורי עבודה.

שרי כהן: כידוע, יש בעיות קשות בלהיות אשה בגיל 40, עם כל המשמעויות ופערי שכר, אבל גם כדגש על נשים, ולגבי נשים חד-הוריות, משתדלים לתת תשומות נוספות של הכוונה לחזרה לעבודה וזה המכסימום שאנחנו יכולים לתת.

שרי כהן: כחלק מהכשרה מקצועית, זה לא רק ללמד מקצוע, גמרתי ללמוד מקצוע, מה היא עושה עם זה אחר כך?

שרי כהן: וזאת התשומה הנוספת שאנחנו נותנים באמצעות היחידה הזאת, לנשים בעיקר, איך להיערך ולצאת לשוק העבודה, לבוא מול מעסיק, להתמודד עם כל הקשיים שיש ולעשות את זה בצורה הטובה ביותר לנשים שנמצאות אצלנו בקורסים.

שרי כהן: אנחנו עושים גם הרבה מאוד לציבור גדול של אמהות חד-הוריות שמשתתפות בסדנאות בקהילה , נשים שמכל מיני סיבות, בעיקר חד-הוריות, כי הן לא רשומות בלשכה וקשה להן לצאת לעבודה, לתת להן את המשאבים עוד לפני השלב הזה.

שרי כהן: וכמו שאמרה אנה, עם חוק ההסדרים החדש, הרבה יותר נשים חד-הוריות תחויבנה להיכנס למעגל העבודה בגלל מבחן תעסוקה, אנחנו נערכים להגדיל את המשאבים האלה.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: תמר מיארה-הרטוב, מנכ"לית עמידר, בבקשה.

תמר מיארה-הרטוב: אני חושבת שחסר פה נציג עיקרי לכל הדיון, וזה נציג האוצר.

תמר מיארה-הרטוב: הכל מתחיל ונגמר במסגרות של היכולות התקציביות שאנחנו מקבלים מהאוצר.

תמר מיארה-הרטוב: במסגרת שלי, אני, כמנהלת חברה שמנהלת 80 אלף יחידות דיור, לפעמים אני חורגת מהחוק, לאור המצוקה הנוראית שאני חווה ביום יום.

תמר מיארה-הרטוב: רק לאחרונה עמדנו לפני פינוי של משפחה חד-הורית עם 4 ילדים קטנים, זה נעשה כשהאמא הלכה לעבודה, קבלן הפינויים פינה את החפצים והילדים הגיעו מבית הספר.

תמר מיארה-הרטוב: זה היה מראה קורע לב.

תמר מיארה-הרטוב: ברגע שנחשפתי לזה, נתתי הוראה להחזיר מיד את החפצים לבית.

תמר מיארה-הרטוב: פעלתי מול משרד השיכון באופן אישי, על מנת לבדוק את הזכאות שלה, למרות שהיתה פולשת טרייה ומכוח החוק הייתי חייבת לפנות אותה.

תמר מיארה-הרטוב: עוד הוריתי לאנשים שלי, בדרגה האחרונה, בעת גביית חובות שכר דירה, לטפל בחד-הוריות ממש בסדר האחרון ולא להעמיד אותן כשווה בין שווים לזוגות בעלי הכנסה וכן הלאה.

תמר מיארה-הרטוב: כיוון שאנחנו, החברות הממשלתיות, נתונות לביקורת, גם ביקורת המדינה, ואם החוק לא ישונה, יימצאו שאנחנו פועלים בניגוד לחוק ונחשפים לאחר מכן לביקורות ולכל ההשלכות.

תמר מיארה-הרטוב: לכן, אם רוצים לשנות, צריך לשנות את החוק.

גילה גמליאל: יש לך הצעות קונקרטיות בנקודות מסויימות.

רשף חן: יש לכם מספיק דירות במאגר?

תמרה מיארה –הרטוב: יש היום דירות בקרית שמונה, בדימונה, בירוחם, במצפה רמון.

רשף חן: וזה תוצאה של חוק הדיור הציבורי.

תמר מיארה-הרטוב: התשובה היא לא.

תמר מיארה-הרטוב: לעניות דעתי ולפי תפיסתי, חוק הדיור הציבורי היה די אומלל.

תמר מיארה-הרטוב: יש היום אלפי דיירים שזכאים להנחה מירבית של 90% והם לא מממשים את זכות הרכישה שלהם כיוון שהם רואים מה קורה לשכן שרכש את הבית.

תמר מיארה-הרטוב: כיוון שזו ירושה לילדים, הוא סמך עליהם, אבל מסתבר לו שאין מי שיתחזק לו את הדירה, אין מי שיטפל בו, וזה אסון נוראי.

תמר מיארה-הרטוב: בקרוב מאוד יתנו על כך את הדעת.

תמר מיארה-הרטוב: ג'ודי דון: שמי ג'ודי דון, אני מהפורום הארצי של משפחות חד-הוריות.

תמר מיארה-הרטוב: אני רוצה לדבר על כמה דברים מאוד חשובים.

תמר מיארה-הרטוב: במשך שנים אנחנו שומעים שיש המון זכויות לחד-הוריות, אבל בשורה התחתונה אין לנו זכויות, וכל בחירות מורידים לנו, יותר ויותר, את הזכויות.

תמר מיארה-הרטוב: מה זאת אומרת?

תמר מיארה-הרטוב: פעם הסיוע בשכר דירה היה 1,200 שקל למשפחה עם שני ילדים, היום זה 600 שקל, וגם את זה עומדים להוריד, כי היום יש קריטריונים, וילד מגיל 16 האם כבר לא זכאית לקבל סיוע בשכר דירה, זה עומד להיכנס.

הניה ששון: זה לא נכון.

גילה גמליאל: ג'ודי, אם אפשר באופן כללי, כי קיבלנו את הפירוט של כל התנאים.

ג'ודי דון: עידוד יציאה לעבודה.

ג'ודי דון: אין עידוד יציאה לעבודה.

ג'ודי דון: חד-הורית מאוד רוצה לצאת לעבודה, לא מפרגנים, לא מוציאים, אם זה לעזור לה למועדוניות, צהרונים, גנים.

רשף חן: מה המצב עם מעונות יום, יש אפשרות לשים את הילדים במעונות יום?

רחל אגמון: אם אם חד-הורית יוצאת לעבודה, כל הכסף יוצא למעונות - - -

גילה גמליאל: ג'ודי, לקחנו את זה לתשומת הלב, ואמרנו שנקים ועדה משותפת.

גילה גמליאל: אז ברשותכן, אנחנו צריכים להתקדם.

אביטל מיכאלוב: נושא המעונות, איפה זה תקוע.

אביטל מיכאלוב: אתן לך דוגמה מבאר שבע.

אביטל מיכאלוב: זה נקרא הועדה.

אביטל מיכאלוב: ברגע שילד הולך למעון יום בסיוע הרווחה, צריך להביא הועדה למעון, כלומר דרגה אחת או שתיים, דרגה שקובעים לך.

אביטל מיכאלוב: יש הרבה מאוד ילדים שההועדה הזאת תקועה אצל גזבר העיר כי אין כסף.

רשף חן: זה חוזר על מה שאמרתי קודם, יש 17 אלף גופים שאף אחד לא יודע מה עושה השני.

רשף חן: אני צודק שאני מניח שכדאי שמשרד העבודה והרווחה יטפל בכל?

קריאות: בוודאי.

קריאות: ג'ודי דון: סל בריאות.

קריאות: יש סל בריאות.

קריאות: נניח שמשלמים לקופת חולים, ברור מאליו, כל אדם צריך לשלם קופת חולים, ויש קופת חולים, אם את לא יכולה, ביטוח לאומי משלם.

קריאות: מה קורה עם בעיות שיניים של ילדים שהכל רקוב ונפוח להם והם לא יכולים לטפל בדבר כזה.

אורית נוקד: לפני שבועיים הגשתי שאילתה לשר הבריאות בנושא הזה.

גילה גמליאל: ג'ודי אמרתי בתחילת דברי שנחזור ונקיים דיון של ארבע שעות עם נציגים ממשרד הבריאות, משרד האוצר, העבודה והרווחה, ביחד עם ההקמה של ועדה משותפת עם ועדת הכספים והוועדה לקידום מעמד האשה.

גילה גמליאל: מההיענות שאני רואה בקרב החברים בוועדה, אני מאמינה שהוועדה שלנו תיקח כפרוייקט את כל הנושא של הנשים החד-הוריות ונאמץ אותו כאחד מהיעדים המרכזיים שלנו כאן בוועדה, ואז נשב בצורה יותר רצינית בנושאים האלה.

ג'ודי דון: את יכולה לכלול גם את משרד השיכון לאותו פרוייקט, בשביל ילדים זה קורת גג.

גילה גמליאל: נכלול את כל מי שצריך, כל המשרדים שצריך, ונקיים דיון מקיף עם שאלות יותר ממוקדות, עם עבודה מקדימה שנעשה ונעלה את זה בדיון שתוזמנו אליו, ונראה איך נתקדם הלאה.

גילה גמליאל: עורכת הדין אדית בר-יוסף מההסתדרות הרפואית, בבקשה.

אדית בר-יוסף: אני מנהלת הלשכה לאתיקה של ההסתדרות הרפואית.

אדית בר-יוסף: ניהלנו דיון בלשכה על הנושא הזה של סחר באיברים.

אדית בר-יוסף: עם כל הסימפתיה וההבנה למצבן של האמהות החד-הוריות, העמדה היתה שאין להתיר סחר באיברים מכל סיבה שהיא.

אדית בר-יוסף: במצב המשפטי הקיים היום אין הגיון.

אדית בר-יוסף: כיום, מותרת תרומה של כליה רק בין קירבה ראשונה.

אדית בר-יוסף: דרך אגב, עשינו עבודה מאוד מקיפה ובדקנו, כמעט בכל העולם, את המצב הנוהג לגבי תרומות איברים.

אדית בר-יוסף: מצאנו שתרומת איברים מותרת, בכל העולם, מקירבה ראשונה בלבד.

אדית בר-יוסף: רק במספר מצומצם של מדינות בעולם מותרת תרומת איברים שאין קירבה ראשונה.

רשף חן: אתם מאפשרים חילופי תורמים?

אדית בר-יוסף: יש הצעה שעומדת כרגע, זה עדיין נמצא בדיון.

אדית בר-יוסף: בכל אופן, כרגע, מבחינת המצב המשפטי, לפי הנחייה של מנכ"ל משרד הבריאות, אסור לרופא ליטול איבר או להשתיל איבר אם הוא יודע שזה היה מעורב בסחר.

אדית בר-יוסף: אני רוצה לציין שגם אם עוברים ויוצאים החוצה במדינות אחרות בעולם, יש עוד משוכות שצריכים לעבור בשביל לאפשר זאת, כמו, התאמה מבחינה גנטית וגם שלא ייגרם סיכון לחיים של התורם.

אדית בר-יוסף: כל מדינה, גם אם היא התירה את התרומה שלא בין קרובים, מאוד הגבילה, החמירה ודרשה קיומם של מספר תנאים שמאוד מקשים על העניין הזה של תרומה.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: גברת עדה הרצברג מהדסה ישראל, בבקשה.

עדה הרצברג: אנחנו הולכים תמיד לקראת חוקים חדשים ודווקא את החוקים הוותיקים לפעמים שוכחים לרענן.

עדה הרצברג: אני אמנם לא עורכת דין, אבל אני חושבת שחוק אחד נרמס כאן מבלי שבכלל שמו לב אליו, ואני מדברת על אחד מהחוקים הכי ותיקים שהבית הזה חוקק, וזה חוק לימוד חובה חינם, תש"ט-1949, החוק הזה מבוזה כיום בראש חוצות.

עדה הרצברג: הבית הזה צריך לעשות רגע חושבים.

עדה הרצברג: איך יכול להיות שבמשך יותר מ-50 שנה קיימת מדינת ישראל ובתוכה חוק שנקרא חוק לימוד חובה חינם והוא נרמס בראש חוצות?

עדה הרצברג: איך יכול להיות שמורים יכולים להטיל כל מיני אנגריות על הורים.

עדה הרצברג: אמרה אנה שנשים בנות 40 שרוצות לעבוד זאת בעיה ידועה.

עדה הרצברג: מה זה בעיה ידועה?

עדה הרצברג: אני חושבת שאלה נושאים שצריך לדון בהם.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: עורכת הדין תגריד ג'השאן, משדולת הנשים בישראל, בבקשה.

תגדיר ג'השאן: אני מרגישה שחסר פה קולה של האשה הערבייה.

תגדיר ג'השאן: כמי שבאה מיפו, אני יודעת שיש לנו הרבה נשים חד-הוריות ומצבן יותר קשה ממה שתואר פה, הן בגלל מצב סוציו-אקונומי נמוך יותר, הן בגלל עניינים של השכלה, ודברים נוספים שלפעמים צריך לאבחן אותם.

תגדיר ג'השאן: לענין הכשרה מקצועית לאשה הערבייה אנחנו צריכים לשאול, איזה סוג של הכשרה מקצועית מתאים לנשים ערביות ואיזה לא מתאים.

תגדיר ג'השאן: גברתי היושבת ראש, אני מבקשת לקחת בחשבון את כל הדברים האלה, ואולי לקיים פעם דיון על הצרכים של נשים חד-הוריות ערביות.

גילה גמליאל: נקיים פעם דיון ספציפי לגבי האשה הערבייה.

גילה גמליאל: אני רוצה לסכם את הישיבה.

גילה גמליאל: ראשית אני רוצה להודות לכל מי שהגיע לכאן היום.

גילה גמליאל: הדיון היה מאוד טעון, והנושא מאוד כאוב.

גילה גמליאל: אני רוצה להודות לחבר-הכנסת רשף חן שהעלה את הנושא לדיון מהיר.

גילה גמליאל: אני חושבת שגם חברי הוועדה וגם חברים שנמצאים פה, חשים תחושות מאוד קשות והבינו את המצוקה שקיימת בקרב הנשים החד-הוריות, ופשוט מזעזע לחשוב לאיזה רמות ניתן להגיע, עד כדי מחשבה של כריתת איברים על מנת למכור אותם.

גילה גמליאל: אז על מנת לקדם את הנושאים שדיברנו עליהם היום, כדי שזה לא יהיה רק דיבורים, אני רוצה לקדם את הדברים האלה, ולשם כך נעשה מספר דברים.

גילה גמליאל: כמו שאמרתי קודם, הוועדה שלנו תאמץ את כל הנושא של הנשים החד-הוריות ונציב מבחינתנו אתגר.

גילה גמליאל: אני מסכימה עם חברתי אתי לבני שנעשה פריסה של מספר הצעות חוק לכל אחד מחברי הוועדה ונעלה אותן.

גילה גמליאל: אני העליתי כבר את הנושא של ההשכלה, שלא תימנע מנשים השכלה.

גילה גמליאל: אפשר שחבר-הכנסת רשף יעלה את כל הנושא של מעונות היום שמאוד נוגע לו.

גילה גמליאל: אשב עם כל חברי הוועדה ונראה איך נעשה את הפריסה של החוקים כדי שכל הנושא הזה יקבל את הביטוי הראוי בסוגיות האלה, וכל אחד יראה את חלוקת העבודה, מבחינתנו.

גילה גמליאל: זה אחד.

גילה גמליאל: דבר נוסף, אנחנו נקיים דיון של יום שלם - שהוא לא יום כנסת – לפחות 4 שעות מוגדרות, בו נדון בו בכל הנושאים שהועלו כאן היום.

גילה גמליאל: נזמן כמובן את הנציגים של המשפחות החד-הוריות וגם את כל המשרדים הכלכליים שזה האוצר, משרד הבריאות, העבודה והרווחה, משרד השיכון, וכל מי שצריך.

גילה גמליאל: הנציגים יגיעו לכאן, וכל אחד מהם יתייחס נקודתית לנושאים שהועלו ונדון בהם לעומק.

גילה גמליאל: אשמח אם תרכזו את כל הבעיות שיש לכן ותעבירו אלי, בצורה מסודרת, את כל הדברים, את כל המצוקות, את כל הדרישות ואת כל הבקשות.

גילה גמליאל: אני חוזרת אומרת, כמובן שלא ניתן יהיה לפתור את כל הבעיות, אבל מה שכן, ניתן יהיה ללכת צעד אחד קדימה ולפתור את המצוקות שחס וחלילה לא יגיעו לדברים הטראומטיים שנשמעו כאן היום.

גילה גמליאל: בנוסף אפנה לשר הבריאות שיעלה מטעמו את הנושא הזה של סחר באיברים.

גילה גמליאל: אני רואה בזה דבר חמור ביותר.

גילה גמליאל: אני לא חושבת שאנשים צריכים להגיע למצב כזה של מכירת איברים, הדברים האלה צריכים להיות משוללים בחוק.

גילה גמליאל: לי זה היה דבר ברור וטריוויאלי שקיים חוק כזה, ממש לא האמנתי כששמעתי שאין חוק בסוגייה הזאת.

גילה גמליאל: העברתי פנייה מטעמי לשר הבריאות בנושא הזה.

גילה גמליאל: דבר נוסף שנתייחס אליו נקודתית, זה כל הנושא של התכנית הכלכלית החדשה.

גילה גמליאל: אני וחברת-הכנסת אורית נוקד ננסה להקים ועדה משותפת בין ועדת הכספים והוועדה לקידום מעמד האשה, ברצון לראות איך אנחנו יכולים לתת איזה ערך מוסף ומינימום פגיעה בחד-הוריות.

גילה גמליאל: מדובר בקיצוצים, לא מדובר בתוספות, אז צריך לקחת גם כאן את הדברים בפרופורציה הנכונה, וזה ממש בכלליות.

גילה גמליאל: אתן יודעות שכל נושא שעולה לסדר היום ומקבל את הפן התקשורתי, זה מסייע לעתים לפתור חלקית את המצוקות, כי אז זה מעורר יותר עניין ואנשים נחשפים יותר למצוקות הקיימות.

גילה גמליאל: אנחנו נשב על הסוגייה הזאת, ונזמין אתכם לישיבה יותר מאורגנת בהמשך.

גילה גמליאל: דנה, אני רוצה להודות לך ולכל החברות על ארגון הנושאים האלה.

גילה גמליאל: אני נועלת את הישיבה, ורוצה להודות לכולכן.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: הישיבה נעולה.