ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 641, 2005-12-18 10:00

אליעזר כהן: בעצם את אומרת שסעיף 2 כולל את ההצעה שלו.

סופיה אלדור: נכון, פסקה 2.

סופיה אלדור: עכשיו מה שקורה שהמדינה החליטה שהגודל המינימלי שייחשב לאירוע של פינוי בינוי הוא עשרים וארבע יחידות שמתפנות במכה.

סופיה אלדור: יכול להיות שמה שאתה אומר שאם מישהו שרוצה לפנות רק עשר יחידות ואז הוא יוותר על הנחות המיסוי זה יהיה לי מוזר, כי הנחות המיסוי הם מאוד מאוד מפליגות.

ניסן סלומינסקי: אנחנו הרי הצענו בחוק, בהמשך דיברנו כאן על הנושא של פחות משישה בתים,

סופיה אלדור: המיתחם כולל כמה בתים משותפים.

סופיה אלדור: מבחינת הנחות מיסוי זה צריך להיות לפחות עשרים וארבע יחידות דיור באירוע פינוי אחד.

עליזה קן: הרי בהתחלה הצעת החוק חלה על כל בית משותף.

עליזה קן: אנחנו אמרנו שזה לא יכול להיות כי בכל אופן פה אנחנו מתערבים ביחסים של דיירי הבית.

עליזה קן: ואז אמרנו נדבר על מתחמים של פינוי בינוי 33 א.

עליזה קן: בהמשך הסכמנו גם להרחיב למתחמים שהוכרזו לפי 49 כח, שהם מתחמים ביוזמה פרטית.

עליזה קן: נדמה לי שזה באמת נכון להשאיר את ההגדרה כמות שהיא.

אליעזר כהן: למה התוספת של הסעיף שניסן מציע לא נכללת בסעיף 2?

יצחק נטוביץ: היא לא נכללת בסעיף 2.

יצחק נטוביץ: מה שקורה פה, בהגדרה שמופיעה בפני הוועדה עכשיו מדובר שיכירו, יתנו את הפריבילגיה הזאת של להוציא לפועל את הפינוי-בינוי רק במקרים שהממשלה החליטה אחרי פרוצדורה ארוכה מאוד שהמיתחם הזה הוא מיתחם פינוי בינוי ושילמה כספים גם.

יצחק נטוביץ: יש שני סוגים של מסלולים שהממשלה מכירה כפינוי-בינוי.

יצחק נטוביץ: אגב אני בהצעת חוק המקורית שהגשתי הכנסתי את שני אלה, אבל גם הצעה שלישית הכנסתי.

יצחק נטוביץ: ראשית נושא של מיתחמים גדולים, בדרך כלל זה מיתחמים גדולים שאז היזמים הפרטיים באים למדינה ואומרים להם תראו, אנחנו רוצים פינוי-בינוי, יושבים שישה נציגים, מהמינהל, משרד השיכון, משרד המשפטים, יושבים, מחליטים שזה מיתחם שראוי לפינוי-בינוי, ואז המדינה מממנת.

יצחק נטוביץ: ואז כשהמדינה מממנת מטבע הדברים מדובר, אם יש תקציב או אין תקציב, ומסתכלים על זה בזכוכית מגדלת.

יצחק נטוביץ: וגם המסלול השני, כשמדובר בעשרים וארבע יחידות ומעלה מדובר, שמגישים בקשה ואז יש הנחה במיסוי.

יצחק נטוביץ: גם כן המדינה מממנת.

יצחק נטוביץ: שני המקרים האלה, ואני מהשטח אומר את זה, כי אני יזמתי את החוק הזה כי ראיתי את הבעייתיות של אותו מיעוט שמונע,

אליעזר כהן: מה עוד שכרגע עוד יש חסר בהצעות, זה לא שיש עודף הצעות, יש חסר בהצעות האלה.

יצחק נטוביץ: המיעוט של הפרוייקטים הם הפרוייקטים האלה, מטבע הדברים, כי המדינה אין לה יותר מידי כסף.

יצחק נטוביץ: יש צמצום.

יצחק נטוביץ: ואותו דבר המדינה כאשר באים לבקש הנחות במיסוי גם כן מסתכלת בצמצום.

יצחק נטוביץ: אני מבין, עשרים וארבע יחידות ומעלה, ואלף ואחד דברים נוספים.

יצחק נטוביץ: מדוע שלא ניתן גם לרשות המקומית, לוועדה המקומית, שהיא למעשה זאת שמאשרת וממליצה על התכנית לוועדה המחוזית, מדוע שלא ניתן לה גם להכריז או להצהיר שיש מיתחם שהוא רצוי לרשות המקומית כפינוי-בינוי.

יצחק נטוביץ: המקרים האלה הם הרוב.

יצחק נטוביץ: זה לא סתם גחמה של בעלי הדירות אלא זה עובר ביקורת ציבורית בוועדה המקומית.

אליעזר כהן: היועצת המשפטית תענה לך, ואחר כך משרד המשפטים אם תהיה תוספת, ואחר כך נחזור לתחילת הנייר, לא לאמצעיתו.

קרן ויינשל: אנחנו כבר בתחילת הדיונים בהצעת החוק הזאת דגשנו כל הזמן את המהפכניות שלה ואת הפגיעה שלה בקניין.

קרן ויינשל: ואם אתה זוכר בדיון הראשון בכלל חשבו לא לקדם את הצעת החוק בגלל אותה מהפכניות, ובסופו של דבר החליטו להגיע לאיזון הזה, שהוא איזון שמוצע שבו האינטרס הציבורי הזה, כלומר האינטרס הציבורי בתחולת החוק, בסנקציה הכבדה הזאת, שהיא בעצם תביא אנשים בעצם להסכים לעסקה, להכריח אנשים להסכים לעסקה, רק במקרים האלה שגם המדינה ראתה אינטרס ציבורי בזה.

קרן ויינשל: והמסקנה שהמדינה מגיעה אליה היא תלוייה בהרבה סיבות שחלקם באמת אתה מזכיר.

קרן ויינשל: בכל מקרה הדיון, ההצעה הגיעה, כמו שהיא, מתוך אותו איזון שאותו קבענו, והרעיון הזה, השאלה מה תהיה תחולת החוק דנו בישיבה הראשונה, בישיבה השנייה ובישיבה השלישית.

קרן ויינשל: באמת היא נדונה בהרחבה, ואפילו בישיבה הקודמת הוספנו את מסלול 2 שנמצא כאן בשביל להרחיב את תחולת הצעת החוק גם למסלולים שהם יותר מהירים.

קרן ויינשל: ולא להכרזה הגדולה למיתחם פינוי-בינוי.

קרן ויינשל: אני חושבת שצריך להשאיר את זה כך, למרות שאני חייבת לומר שאני לא יודעת מה הדלתא המספרית בין מה שאתה מציע לבין פסקה 2, ואני אשמח אם הממשלה תתייחס לזה.

עליזה קן: בעניין הנתונים המספריים אני אתן למשרד הבינוי והשיכון, אני רציתי רק להוסיף דבר אחד.

עליזה קן: הוועדה המקומית שוקלת שיקולים תכנוניים, היא לא שוקלת שיקולים ציבוריים כלליים ממלכתיים של העניין והאינטרס והחשיבות,

אליעזר כהן: אבל זה נכון שגם המקרים האחרים מגיעים לידיה לאישור בסוף.

עליזה קן: אבל למתן היתר בנייה.

עליזה קן: היא שוקלת שיקולים תכנוניים.

עליזה קן: אם אני רוצה לסגור מרפסת אני צריכה ללכת לוועדה ולקבל היתר בנייה.

עליזה קן: ולכן לא דומה בכלל העניין של הוועדה, השיקולים שהיא מפעילה, הוועדה המקומית, לעומת השיקולים שמופיעים כאן.

עליזה קן: ושוב, עד כמה שידוע לי מיתחמים רבים נכנסו, לא רק ב-33 א אלא ב-49 כח.

עליזה קן: עד כמה שאני יודעת יש מתחמים רבים, אבל משרד הבינוי והשיכון יוכל בהחלט להרחיב.

יצחק נטוביץ: הבעיה היא שיש מקרים רבים שלא יצאו לפועל בגלל הבעיה הזאת.

סופיה אלדור: אני מוכרחה לומר שאני לא כל כך מבינה על איזה מקרים אתה מדבר.

יצחק נטוביץ: אני מדבר על עשרים יחידות דיור ברח' ערבי נחל בגבעתיים וברחוב אחר בגבעתיים.

יצחק נטוביץ: יבואו הדיירים לאנשי הציבור שיושבים שם, הם בעצם מחליטים בסופו של דבר על הפנייה או לא פנייה, בין אם זה ממשלתי ובין אם זה לא ממשלתי.

יצחק נטוביץ: הנושאים הממשלתיים, ההכרה הממשלתית בפינוי-בינוי נועד לדבר אחד, להזרים כסף לאותם מיתחמים.

יצחק נטוביץ: אני אומר איך שאנחנו רואים את מה שקורה בשטח.

יצחק נטוביץ: אם זה מיתחם של פינוי-בינוי מוכרז לפי סעיף 33 אז נאמר שמתכננים אותו, שהמדינה מתכננת.

יצחק נטוביץ: אז מה קורה, אלה שמשלמים כסף, החוק חל לגביהם.

יצחק נטוביץ: שהמדינה משלמת כסף.

יצחק נטוביץ: בין אלה שלא נכנסים לגדר הזה בגלל כל מיני דברים אז לא רק שלא נותנים להם כסף אלא, זה מסלול מיסוי, זה פטור ממיסוי, זה גם כן כסף שהמדינה נותנת.

סופיה אלדור: עכשיו אני מבינה.

סופיה אלדור: בשעתו החליט המחוקק שלתת את הנחות המיסוי המשמעותיות שנותנים רק למתחמים שהם לפחות חמישים יחידות דיור.

סופיה אלדור: ובאמת אנחנו הפעלנו לחץ, מבחינתי רציתי גם שזה יהיה לשתים עשרה יחידות דיור, אבל אחר כך נמצא איזה שהוא בסיס משותף, והוחלט שיחידה מינימלית של אירוע פינוי ובינוי היא תהיה עשרים וארבע יחידות.

סופיה אלדור: עכשיו מדוע כך הוחלט, כי אומרים שאם הולכים למנגנון הזה של הנחות המיסוי, שהוא מנגנון מאוד חשוב, רוצים שהאירוע של פינוי בינוי יהיה משמעותי, שזה לא יהיה לפנות איזו וילה עם ארבע יחידות דיור אלא שזה יהיה משהו.

סופיה אלדור: כי אחרת אמרו שיקרו דברים מעצמם.

סופיה אלדור: עכשיו אומר מר נטוביץ תראו, יש פרוייקטים שהם פחות מעשרים וארבע יחידות דיור.

סופיה אלדור: והם לא זכאים להנחות מיסוי, אבל עדיין הבעייתיות בין הדיירים קיימת, וגם פרוייקטים כאלה, עם עשרים יחידות דיור, ירצו לבצע את העסקה, כי העסקה מאוד מאוד כדאית, אפילו שישלמו את כל המסים.

ניסן סלומינסקי: מה שאת אמרת, שנניח תוספת של עשרים יחידות, שעונה על הכל, מוותרים על ההנחות במיסוי, אבל באמת רוצים לשפר לדיירים,

סופיה אלדור: אני בעד הנושא הזה, ומה שהמחוקקים יחליטו,

אליעזר כהן: ניסן סליחה, בוא לא נדבר איתם, כי אני מבין מהאגף הזה שהוא די בעד.

אליעזר כהן: את לא נגד.

אליעזר כהן: מדוע משרד המשפטים נגד?

עליזה קן: החוק הזה משנה בצורה משמעותית את האיזון שקיים בין דיירים בבית משותף.

עליזה קן: והוא מפר אותו והוא משנה אותו, משום שההנחה היא שקיים אינטרס ממלכתי בביצוע העסקה.

עליזה קן: ולא שיש סתם מישהו שמסרב וכאלה שמסכימים, שזה דבר שקורה בחיי המסחר כמעט מידי יום.

עליזה קן: ולכן על מנת להביא לשינוי הזה אנחנו ביקשנו עוד מההתחלה לסמן את המיתחמים שבהם השינוי של האיזון הזה נכון.

עליזה קן: והוא מידתי, והוא מאוזן.

עליזה קן: ואלה המיתחמים שהוכרזו, שעברו איזה שהוא תהליך של סינון, הן בפן של סעיף 33 א, שכפי שנאמר תוצאתו היא בין היתר המימון של הממשלה של תהליכי התכנון, והן ברמה של סעיף 49 כח, שמשמעותו היא הקלה במיסים.

עליזה קן: אגב, אני לא מכירה מקרה שבו הממשלה לא נותנת הקלות במסים והפעלת שיקול דעת כזה, משום שאין לה תקציב.

עליזה קן: לא שמעתי על התניות כאלה.

עליזה קן: על מנת להיכנס למתחמים האלה צריך באמת להראות איזה שהוא היקף מסויים של מתחם.

עליזה קן: נדמה לי שעשרים וארבע דירות הוא באמת מספר סביר.

עליזה קן: ואני לא חושבת שצריך לעקוף את המגבלות, לכל הפחות בנושא הזה, על ידי הכנסת בעצם כל בית משותף שבו מסיבה כלשהי רוצים לעשות עסקה, והרשות המקומית מוכנה לתת היתר בנייה משיקולים כלשהם, השיקולים התכנוניים של הרשות הם רחבים.

עליזה קן: ואז במקרה כזה נבוא ונכפה את העסקה.

עליזה קן: משום שיש זכות קניין גם בדירה בבית משותף.

יצחק נטוביץ: בפעם לפני הקודמת שהייתי פה נאמר אם מקבלים מיסוי, אם מקבלים פטור ממיסוי אז זה בסדר.

יצחק נטוביץ: אבל אם לא מקבלים פטור ממיסוי אז זה לא בסדר?

יצחק נטוביץ: בדיוק הפוך צריך להיות.

תמר קלהורה: זו לא השאלה.

תמר קלהורה: השאלה היא אם יש הצדקה לתת את הכלי הדי דרמטי הזה לכל מקרה שבו מישהו מעוניין לפנות בית משותף כלשהו כדי לבנות במקומו בית יותר גדול.

תמר קלהורה: התשובה שלנו היא לא.

תמר קלהורה: זה כלי מאוד דרמטי, מאוד בעייתי, וצריך לתת אותו רק למקרים שיש אינטרס ציבורי.

קרן ויינשל: זה בעצם אומר כל בית משותף שהוועדה המקומית תכריז עליו

יעקב צמח: אני רוצה להגיד משהו, אני היחידי בארץ שביצע פרוייקט של פינוי-בינוי, זה בקריית אונו, והרעיון של הפינוי-בינוי נרקם אצלי עוד לפני עשרים וחמש שנה, עוד כשהייתי יחד עם מיכאל איתן בנושא של בינוי ערים.

אליעזר כהן: אתה בעד התוספת?

יעקב צמח: לא, אני גם אסביר למה.

יעקב צמח: כשמדברים שטח, אני בשטח עשרים וחמש שנה.

יעקב צמח: מה שעכשיו אנחנו עשינו, הנושא של הקידום של החוק הזה הוא בא לפתור בעיות של פרוייקטים של פינוי-בינוי שהם תקועים כבר הרבה מאוד שנים.

יעקב צמח: והכלי הזה נועד לקדם פרוייקט חברתי לאומי ממדרגה ראשונה.

יעקב צמח: הוא לא בא לפתור את כל הבעיות הכלכליות של יזמים כאלה ואחרים.

יעקב צמח: ותתקן אותי סופיה אם אני טועה.

יעקב צמח: עכשיו עשרים וארבע יחידות דיור, היום הוחלט שאפשר לעשרים וארבע יחידות דיור להכריז על מתחם לצרכי מיסוי כאשר קודם זה היה חמישים.

יעקב צמח: אם הממשלה או הוועדה הבין משרדית או גוף ציבורי כלשהו ימצא לנכון להוריד את הסף מעשרים וארבע למספר אחר, תמיד תהיה פתוחה בפני החברים האפשרות להנמיך את הסף.

יעקב צמח: לעשות תיקון לחקיקה.

יעקב צמח: אנחנו עכשיו עוד לא הסתדרנו עם החוק הזה, עם העשרים וארבע.

יעקב צמח: אנחנו נתחיל להוריד ולהוריד, בסוף אין לזה גבול.

סמי ישראל: אני מהאגודה לתרבות הדיור.

סמי ישראל: אני חושב אגב, בהמשך למה שעו"ד נטוביץ אמר, שהבעיה המרכזית היא דווקא לא במקומות שיש בהם עשרים וארבע יחידות דיור ומעלה, כי אז יש יותר כסף ויש יותר אפשרויות.

סמי ישראל: הבעיה מתרכזת בעיקר ביחידות קטנות יותר.

סמי ישראל: למשל ללכת לשפץ בניין שיש בו ארבע יחידות דיור זה הרבה יותר קשה מלשפץ בניין שיש בו שתים עשרה יחידות דיור.

סמי ישראל: משום שכשיש שתים עשרה יש יותר כסף.

סמי ישראל: עשרים וארבע יש עוד יותר כסף.

אליעזר כהן: אני נוטה להשאיר את החוק כמו שהוא.

ראול סרוגו: אני נציג התאחדות הקבלנים.

ראול סרוגו: הבעיה הזאת של כמות יחידות הדיור, מתחם בפינוי בינוי, זה לא דבר חדש.

ראול סרוגו: זה לא דבר חדש העניין של מספר יחידות הדיור בפרוייקט לפינוי-בינוי.

ראול סרוגו: אין ספק שכרגע, ואני עושה פרוייקטים פינוי-בינוי באופן אישי גם כן, הפרוייקטים הגדולים הם אלה שמתקדמים, או אלה שהולכים, או אלה שגם החוק הזה יתייחס אליהם.

ראול סרוגו: אבל במשך הזמן יהיה מצב שיהיה צורך לעשות פינוי בינוי לבתים בודדים, שהם נמצאים, נניח בתים שנבנו חדשים בשנות השבעים והשמונים ובאמצע יש בית אחד בודד, עלוב, מסכן, שהאינטרס העירוני הוא במסגרת החידוש העירוני וההתחדשות העירונית כן לעשות שם פינוי בינוי.

ראול סרוגו: עכשיו אם שואלים אותי היום, לקבל את החוק הזה כפי שהוא עכשיו עם הניסוח, בלי להוסיף את התוספת הזאת, כתנאי, אז ברור שאני אסכים לדבר הזה.

ראול סרוגו: אבל אם אפשר להוסיף את האלמנט הזה במקרים מיוחדים אולי, לשיקול דעתה של הוועדה המקומית או הוועדה המחוזית או משרד המשפטים, אולי אפשר למצוא את הסייג הזה,

קרן ויינשל: אתה מבקש לפתור מצב שהמדינה צריכה לפתור אותו דרך היחסים בין הפרטים, זה לא מתאים.

ראול סרוגו: לא, ממש לא.

ראול סרוגו: אני מתכוון למצב שראש העיר יש לו בית ברחוב ראשי, שהוא נראה זוועתי, הוא רוצה לקדם, הוא לא יכול.

יצחק נטוביץ: כבוד היושב ראש, אני רוצה להסביר ברשותך מה שאמר היושב ראש מיכאל איתן.

יצחק נטוביץ: הוא אומר את זה למשרד המשפטים.

יצחק נטוביץ: "אם אני מסכים לקבל את ההיגיון של החוק הזה אז ההיגיון שלו חל גם כשאין אינטרס ציבורי ששישה פקידים החליטו עליו.

יצחק נטוביץ: על בית שיש בו שמונה עשרה דירות אני לא צריך להגן?

יצחק נטוביץ: הגישה שלכם היא לא גישה נכונה.

יצחק נטוביץ: " כך הוא אומר את זה.

ניסן סלומינסקי: הבעיה שיש כאן, שני הצדדים צודקים וצריכים למצוא את הדרך.

ניסן סלומינסקי: מצד אחד אני מבין את הממשלה שהיא באה ואומרת שהיא לא רוצה שיהיה על כל דבר אלא צריך שתהיה איזו שהיא ביקורת מה שנקרא ציבורית, כלומר צריך להיות אינטרס ציבורי.

ניסן סלומינסקי: ואינטרס ציבורי הוגדר על ידי מי שהוגדר עשרים וארבע יחידות ומעלה.

ניסן סלומינסקי: פחות מזה לא.

ניסן סלומינסקי: ולצורך זה נותנים הנחות במסים וכו'.

ניסן סלומינסקי: באים האנשים בשטח ואומרים שבשטח העסק זועק, עם אותה בעיה, לא רק מעשרים וארבע.

ניסן סלומינסקי: לפעמים יש שתים עשרה יחידות.

ניסן סלומינסקי: ולא מדובר לשנות, לא מבקשים הטבות במיסוי.

ניסן סלומינסקי: הדיירים רוצים, וכמו שהוא אמר, בנו את כל המיתחם לידם חדש, ושם בין שני בתים נשאר בית או שני בתים שמטים לנפול, בלי מעלית, בלי ביוב, בלי כלום, והדיירים זועקים ואומרים אנחנו רוצים, ויש את הרוב.

ניסן סלומינסקי: רק מה, זה לא מתחם של עשרים וארבע, בשני הבתים האלה יש רק שתים עשרה יחידות דיור.

ניסן סלומינסקי: אז מה אנחנו אומרים, מצטערים, המתחם שם מאחר והוא עשרים וארבע יחידות ילך.

ניסן סלומינסקי: זה לא.

ניסן סלומינסקי: יש פה איזה שהוא עיוות מסויים.

ניסן סלומינסקי: אז אני מבין, אני אומר שוב, אני מבין שלא לתת כאילו יד חופשית לחלוטין.

ניסן סלומינסקי: מצד שני מוכרחים למצוא כאן איזה שהוא הליך שכן.

ניסן סלומינסקי: אז יכול להיות אולי שבכל מתחם שהוא קטן מעשרים וארבע וגדול נניח מעשר יחידות צריך להיות איזה שהוא מקום שהוא חריג, כי אחרת באמת יש כאן עיוות גדול.

ניסן סלומינסקי: הם לא מבקשים מיסים, לא באים לשנות כרגע את המיסוי, אבל את רואה את הבית מט ליפול, אין לו ביוב, אין לו כלום, רק מה אפשר לעשות שהוא לא במתחם של עשרים וארבע יחידות.

ניסן סלומינסקי: צריך להיות איזה שהוא חריג שבפנייה של ראש העיר נניח, צריך להיות חריג, אבל לאפשר את זה, כי מה אשמים אותם דיירים, בגלל שלא שפר חלקם בין שני בתים והם פחות מעשרים וארבע יחידות.

אליעזר כהן: רבותיי, היועצת המשפטית תחזור לקרוא מתחילת החוק.

אליעזר כהן: שמענו את כל הבעד ונגד.

אליעזר כהן: אני כרגע מחליט, החוק הוא מספיק מהפכני ומספיק גדול, אני מחליט לא להוסיף את זה, בואו נרוץ עם זה קדימה.

אליעזר כהן: עם הניסיון, אם יהיה צורך לשנות תחזרו אלינו עוד פעם.

אליעזר כהן: כרגע לא משנים.

יצחק נטוביץ: יש לי הצעה, הייתי מציע ככה, להוסיף או בשטח שהוועדה המקומית לתכנון ובנייה שבתחום שיפוטה נמצא השטח המליצה על ביצוע של תהליך פינוי-בינוי באישור משרד השיכון.

אליעזר כהן: שמענו, תודה.

אליעזר כהן: קרן תתחילי לקרוא מהתחלה.

קרן ויינשל: חוק פינוי ובינוי, פיצויים, התשס"ו-2005, הגדרות.

קרן ויינשל: בחוק זה בית משותף אחד מאלו ובלבד שיש בו לפחות, עכשיו נאמר בדיון הקודם או שלוש או ארבע, אני צריכה החלטה.

קרן ויינשל: זרקו בדיון הקודם פעם לפחות שלוש דירות ופעם מעל שלוש דירות.

קרן ויינשל: בשביל שזה יהיה בחוק צריך החלטה.

קרן ויינשל: בעיני זה יכול להיות שלוש.

יצחק נטוביץ: עד ארבע דירות.

יצחק נטוביץ: כי ארבע דירות לשתי הדירות למטה יש את החצר, רק ארבע דירות אי אפשר, אחד רוצה חצר ושתי דירות יש להם את הגג.

קרן ויינשל: אז לפחות ארבע דירות.

קרן ויינשל: 1.

קרן ויינשל: בית משותף כהגדרתו בפרק ו' לחוק המקרקעין.

קרן ויינשל: 2.

קרן ויינשל: כהגדרת בית בפרק ו 1 לחוק המקרקעין.

קרן ויינשל: בניין לפינוי בינוי – בניין משותף המצוי בשטח שהממשלה הכריזה עליו כאחד מאלה: 1.

קרן ויינשל: מתחם פינוי-בינוי כהגדרתו בסעיף 33 א לחוק התכנון והבנייה.

קרן ויינשל: 2.

קרן ויינשל: מתחם פינוי בינוי במסלול מיסוי לפי סעיף 49 כח לחוק מיסוי מקרקעין.

קרן ויינשל: בעל דירה, דירה, רכוש משותף – כהגדרתם בסעיף 52 או 77 א לחוק המקרקעין לפי העניין.

קרן ויינשל: חוק המקרקעין – זה חוק המקרקעין.

קרן ויינשל: חוק התכנון והבנייה.

קרן ויינשל: עסקת פינוי ובינוי,

סמי ישראל: בסעיף 1 את מגדירה בית משותף כהגדרתו בפרק ו לחוק המקרקעין.

סמי ישראל: פרק ו' לחוק המקרקעין מגדיר בית משותף בית שיש בו לפחות שתי יחידות דיור, ויש עוד הגדרה, יש שני תנאים מצטברים.

סמי ישראל: אז איך זה מסתדר עם זה שאת מגדירה אותו כמו לפחות ארבעה?

קרן ויינשל: אני מצמצמת את זה לרק בית משותף.

קרן ויינשל: נסחות החוק אנחנו עושים כל יום.

קרן ויינשל: אני מבינה את התהייה, מבחינת נסחות חוק זה בסדר.

קרן ויינשל: רק בית משותף שיש בו ארבע דירות.

קרן ויינשל: כלומר יש לך את המעגל של בית משותף, בתוכו יש מעגל קטן.

קרן ויינשל: אני מבינה את התהייה.

קרן ויינשל: עסקת פינוי בינוי – חוזים בין יזם לבין בעלי דירות בבניין לפינוי ובינוי אשר על פיהם מתחייבים בעלי הדירות בבניין למכור את זכויותיהם בו לצורך הריסת הבניין והקמת בניין חדש תחתיו בהתאם לתכנית לפי חוק התכנון והבנייה.

קרן ויינשל: רוב מיוחד מבין בעלי הדירות – אחד מאלה: 1.

קרן ויינשל: בבית משותף שיש בו יותר מחמש דירות בעלי הדירות,

יצחק נטוביץ: הערה קטנה אם אפשר, זכויותיהם, הייתי כותב זכויותיהם או חלקם או מקצתם, כי לפעמים יש קומבינציה מסויימת או משהו כזה.

יצחק נטוביץ: בעסקת פינוי-בינוי, למכור את זכויותיהם או חלקם.

קרן ויינשל: בסדר, אין לי בעיה עם התוספת.

קרן ויינשל: אז יהיה בעלי הדירות בבניין למכור את זכויותיהם בו או מקצתם.

קרן ויינשל: רוב מיוחד מבין בעלי הדירות – אחד מאלה: 1.

קרן ויינשל: בבית משותף שבו יותר מחמש דירות בעלי הדירות שבבעלותם לפחות שמונים אחוז זה יהיה ארבע חמישיות מהדירות ושלפחות שלושה רבעים מן הרכוש המשותף שצמודים לדירותיהם.

עינת גנון: בדיון הקודם אנחנו דיברנו על זה שאם זה בניין של שש יחידות דיור, ואנחנו מדברים על שמונים אחוז, אז זה לא מוביל אותנו לשום מקום כי בעצם זה ארבע נקודה שמונה, והכוונה היתה שזה יהיה חמש.

עינת גנון: ודיברנו על לתקן את זה לשמונים וארבעה אחוז.

קרן ויינשל: זה עולה על, זה בסדר, כי זה עולה על.

קרן ויינשל: תסתכלי, שבבעלותם לפחות.

קרן ויינשל: ועכשיו תסתכלי, את צריכה לקרוא את זה יחד עם סעיף 4 שהוספנו.

סמי ישראל: יצרנו שני תנאים מצטברים, אחד זה שמונים אחוז, שלפחות שלושה רבעים מן הרכוש המשותף צמודים לדירותיהם.

סמי ישראל: זה יוצר אגב קושי מאוד גדול בשטח, בתפעול של החוק.

סמי ישראל: כי כשזה שמונים אחוז או שמונים וארבעה אחוז אפשר לכמת את זה בלי בעיה.

סמי ישראל: כשזה שלושה רבעים מן הרכוש המשותף הצמוד לדירותיהם זה יוצר בעיה פרקטית.

סמי ישראל: ומעבר לזה יכולה להיות סיטואציה שפחות דירות יש להם יותר חלקים ברכוש המשותף.

סמי ישראל: זאת אומרת שאם בבית שיש בו שש יחידות דיור שתי יחידות דיור יש להם את הרוב הם יכולים להחליט לגבי פינוי בינוי.

אליעזר כהן: אני נהנה מההערות של בעלי המקצוע, אני אומר את זה ברוח טובה, אתם מעירים הערות כאילו החוק כבר רץ כמה שנים,

סמי ישראל: לא, אנחנו עובדים בשטח ואנחנו יודעים מה קורה בשטח.

ניסן סלומינסקי: החוק קיים והוא באמת לא עובד בשטח, הוא באמת תקוע בשטח.

ניסן סלומינסקי: זה בא לנסות למצוא דרך להפעיל.

קרן ויינשל: עכשיו יש כאן בעיה לוגית, ויש לי פתרון.

קרן ויינשל: אז קודם כל אני אציג את הבעיה ואז אני אציג את הפתרון.

קרן ויינשל: בבית שבו פחות משש דירות, ארבע או חמש דירות, כל בעלי הדירות, למעט אחד, ששלושה רבעים מהרכוש המשותף צמוד לדירותיהם, עכשיו מה שכתוב כאן זה: בלבד שבבעלותו של כל בעל דירה דירה אחת בלבד בבית המשותף.

קרן ויינשל: זה לא טוב, ואני אסביר לכם למה.

קרן ויינשל: כי למעשה מה שאנחנו רצינו למנוע, שנמצא גם בסעיף 4 לחוק, שלא יהיה אדם שבבעלותו כמה דירות והוא יכול בעצם ללחוץ על אדם אחר.

אליעזר כהן: מה שקרן מציעה, במקום דירה אחת בלבד בבית המשותף שתי דירות ולא יותר.

קרן ויינשל: אני אסביר את זה.

קרן ויינשל: קודם כל הבעיה, למה הבעיה, בבית שיש בו חמש דירות, אם יש לאחד שתיים והוא בעד העסקה ועוד אדם דירה אחת עוד אדם דירה אחת ובעל דירה אחת מסרב.

קרן ויינשל: למה שהחוק לא יחול במקרה הזה.

קרן ויינשל: הוא צריך לחול.

קרן ויינשל: בניסוח הזה הוא לא יחול.

קרן ויינשל: לכן אני חושבת שזה בעיה.

קרן ויינשל: הצעת הפתרון היא כזאת, יש את הדף, הבאתי דף ממשרד המשפטים, במקום מה שכתוב יהיה כתוב:

קרן ויינשל: בבית משותף שבו ארבע או חמש דירות כל בעלי הדירות למעט אחד ששלושה רבעים מהרכוש המשותף צמודים לדירותיהם, ובלבד שמתקיימים שני אלה: 1.

קרן ויינשל: בבית המשותף יותר משני בעלי דירות.

קרן ויינשל: כלומר במצב שבו יש לנו רק שני בעלי דירות אחד לא יכול לכוף על השני, לא משנה גם אם לאחד יש שלושה ולשני שניים.

קרן ויינשל: 2.

קרן ויינשל: בבעלותו של בעל דירה מסרב דירה אחת בלבד.

קרן ויינשל: כלומר תצייר מצב כזה, חמש דירות, שניים, שניים, אחד.

קרן ויינשל: כלומר מישהו שמסכים יש לו שניים, מישהו שמסרב יש לו שניים, ועוד מישהו שמסכים.

קרן ויינשל: אבל התנאי של השמונים אחוז לא חל כאן, בשביל זה זה שניים.

קרן ויינשל: זה יהיה המודל שלנו.

קרן ויינשל: זה נראה לי עונה על כל הבעיות.

קרן ויינשל: סעיף 2 א.

קרן ויינשל: עכשיו נתחיל עם ההכרעות: הסכים רוב מיוחס מבין בעלי הדירות בבניין לפינוי בינוי לכרות עסקת פינוי בינוי יהיה בעל דירה בבניין המסרב סירוב בלתי סביר להעביר זכויותיו לשם ביצוע העסקה, או, עכשיו תוספת שלא אמרנו בפעמים קודמות, נראה לי שצריך להוסיף את זה: או המתנה את הסכמתו בתנאים בלתי סבירים, כלומר יכול להיות שהוא מסכים, להלן בעל דירה מסרב, אחראי בנזיקין כלפי שאר בעלי הדירות בבניין המסכימים לעסקה בשל הנזק שנגרם להם עקב אי ביצוע העסקה.

קרן ויינשל: אם הוא הסכים ורק לקח לו להסכים שלוש שנים אנחנו לא רוצים לתבוע אותו.

יצחק נטוביץ: אם אני העורך דין של אותו סרבן, אחרי שכבר עברו כל ההליכים ואחרי חמש שנים בונים, אני אומר חבר'ה, הנה, כבר בנו, כבר אין נזק בעצם, כי כבר לא נגרם נזק כיוון שיש כבר עסקה.

קרן ויינשל: אם הוא כבר הסכים אנחנו לא רוצים.

קרן ויינשל: מה שאתה אומר בעצם שאדם שלוקח לו שנתיים להסכים אחרי כן אפשר יהיה לתבוע אותו על השנתיים האלה.

קרן ויינשל: זה לא נראה לי.

ניסן סלומינסקי: אם הוא פיקח במקום להגיד אני מסרב הוא יגיד אני רוצה לחשוב.

ניסן סלומינסקי: הוא רוצה לחשוב חמש שנים.

קרן ויינשל: אתה לא יכול לקבוע את זה.

קרן ויינשל: זה בית המשפט יקבע.

קרן ויינשל: עמוד הבא, שתי הגרסאות הם בעצם שתי גרסאות להגדרת בעצם סירוב בלתי סביר.

קרן ויינשל: גרסה א' נותנת בעצם הגדרה ישירה של מה זה סירוב בלתי סביר.

קרן ויינשל: זה סירוב מתוך ניצול לרעה במטרה, כלומר אנחנו בוחנים את היסוד הנפשי.

קרן ויינשל: וזה יהיה חומר קשה להוכיח את היסוד הנפשי, כשהמטרה היא או לגרום נזק.

קרן ויינשל: אני אציג את שתי הגרסאות ואחר כך נחליט ביניהם.

קרן ויינשל: כלומר יהיה צורך להוכיח יסוד נפשי של מטרה או לגרום נזק או אובדן כיס לאחר, כלומר תמות נפשי עם פלישתים בעצם, או מטרה לזכות בטובת הנאה שהיא מיוחדת, או מעבר לטובות ההנאה האחרות או מעבר לשווי העסקה, זה החלטות ביניים בתוך הגרסה הזאת.

קרן ויינשל: גרסה ב' אומרת נגדיר על דרך השלילה, בעצם נגדיר מתי הסירוב לא ייחשב כבלתי סביר.

קרן ויינשל: וזה נתנו, זאת רשימה פתוחה, שקיים חשש שהיא תיהפך לרשימה סגורה, אבל זו רשימה פתוחה שאומרת העסקה אינה כדאית, או אין מגורים חלופיים.

קרן ויינשל: אחרי שנחליט על המודל נחליט מה.

קרן ויינשל: קודם כל נחליט על המודל.

קרן ויינשל: יש בעיה עם כל אחת מהגרסאות, אני חושבת שהבעיה העיקרית עם גרסה א' שיהיה קשה להוכיח אותה והיא עדיין אמורפית, גם בגרסה ב' יש המון בעיות, גם היא אמורפית.

קרן ויינשל: בשתי הגרסאות יש בעיית האמורפיות.

קרן ויינשל: אין מה לעשות, בית המשפט פה מפרש, הוא יצטרך לפרש.

תמר קלהורה: הבעיה היא לא הבעיה של האמורפיות.

תמר קלהורה: אנחנו מעדיפים את גרסה א'.

תמר קלהורה: גרסה ב' היא רשימה של תירוצים.

תמר קלהורה: הדגש בעניין הזה צריך להיות לא על התירוץ אלא על המניע, על הסיבה.

תמר קלהורה: המניע הוא הרצון שלו, או שהוא רוצה להתנקם בשכנים שלו או שהוא רוצה לסחוט.

תמר קלהורה: לא צריך משטרה ולא צריך, בתי המשפט מתמודדים שנים ארוכות עם אלפי תיקי נזיקין שצריך להוכיח בהם גם כוונות וגם מניעים.

תמר קלהורה: עושים את זה.

תמר קלהורה: מביאים עדים שמספרים על הנסיבות ובית המשפט מתרשם מהעדים והוא מחליט.

תמר קלהורה: לא צריך פה משטרה ולא צריך פה חקירות.

תמר קלהורה: אנחנו מדברים על משפט אזרחי, על רמת הוכחה של חמישים ואחד אחוז, זאת לא צריכה להיות בעיה.

תמר קלהורה: גרסה ב' מה היא כוללת פה, היא כוללת רשימה של תירוצים.

תמר קלהורה: אז נכון שכתוב פה בין היתר, אבל זה יכול להיות כל דבר.

תמר קלהורה: זה דבר אחד.

תמר קלהורה: דבר שני, גם לגופו של עניין, העובדה של למשל גיל, העובדה שהדייר הוא בן שמונים לא אומרת שהסירוב שלו הוא בלתי סביר, ואני כבר הבאתי את הדוגמא הזאת בהתחלה בישיבה הראשונה.

תמר קלהורה: יכול להיות שהקבלן מציע לו דירה ברחוב ליד, ליד הבנים שלו, בקומת קרקע, נגישה, נוחה, ליד מועדון הקשישים, והוא מסרב.

תמר קלהורה: אני זקן, לא בא לי להתחיל מחדש.

תמר קלהורה: לדעתי בנסיבות כאלה זה יכול להיות סירוב לא סביר.

ניסן סלומינסקי: מה שהיא אומרת זה נכון שגרסה א' במהות היא הרבה יותר אמיתית כי היא מדברת על העניין עצמו, וגרסה ב' היא רק תירוצים כמו שהיא אומרת, ויכול להיות שיהיו תירוצים אחרים.

ניסן סלומינסקי: אבל מה שאני חושש שביישום בשטח זה לא ילך.

ניסן סלומינסקי: כי את גרסה א' כל כך קשה יהיה להוכיח ויכול להיות שזה ייתקע וייתקע ולא יצא בסוף כלום.

ניסן סלומינסקי: לעומת זאת בגרסה ב' נכון שזה תירוצים אבל יושב שופט, ואם אנחנו כאן נותנים אפשרות, לא סוגרים את הרשימה, זאת אומרת אנחנו לא נותנים עוד דברים אבל לא סוגרים, ויבוא מישהו עם טיעונים מסויימים, ששופט משתכנע שאכן זה טיעון אמיתי ואין כאן ניצול של סרבנות אלא יש כאן משהו אחר, אז זה בסדר, בשביל זה יש שופט.

ניסן סלומינסקי: זה לא אוטומט.

ניסן סלומינסקי: כלומר מה שאני מפחד, למרות שאתם צודקות בעקרון, אני מפחד שזה לא יהיה ישים ואז עשינו חוק יפה אבל הוא לא יהיה ישים.

תמר קלהורה: לעניין הקבלן למשל, הקבלן יכול לבוא ולהראות מה הוא הציע.

תמר קלהורה: הקבלן הרי יכול לבוא ולהראות תראה, הצעתי לו דירה כזאת, במחיר כזה, ליד הילדים שלו, הקבלן יבוא ויגלה מה הוא הציע.

תמר קלהורה: ויבואו גם השכנים ויעידו.

תמר קלהורה: אז למה יהיה קושי להראות את זה.

תמר קלהורה: אם כולם יבואו ויגידו תשמע, כל השנים יש בינינו סכסוכים וכו', זה לא צריך להיות קשה להוכיח.

אליעזר כהן: יש לנו פה בעיה, אני אתייעץ עם קרן, שמשרד המשפטים החלטי על א' ואתה לא החלטי על ב'.

ניסן סלומינסקי: אבל שם לפחות הם מוגדרות יותר.

ניסן סלומינסקי: כלכלי, השופט יידע לבד להגיד כלכלי או לא.

ניסן סלומינסקי: הוא רואה את ההצעה.

ניסן סלומינסקי: להוכיח יסוד נפשי זה סיפור מההפטרה מה שנקרא.

ראול סרוגו: אני רוצה לומר כך, הדבר הזה זה המהות של החוק, ברור שעל פי זה, צריכים להיות זהירים פה.

ראול סרוגו: אני אתן שוב דוגמא מפרוייקט פינוי בינוי שאני עושה.

ראול סרוגו: יש לי מספר קטן של דיירים סרבנים.

ראול סרוגו: ולכולם, כל הסרבנים היו על רקע של רצון לסחיטה או סרבנות לקבל יותר כסף או תמורה יותר גדולה.

ראול סרוגו: מכולם דרשתי את העמדה שלהם בכתב, יותר מחצי קיבלתי.

ראול סרוגו: במצב הזה זה קל להוכיח.

ראול סרוגו: אתה אומר הנה, זה מה שהוא רצה, הוא מנסה פה לסרב.

ראול סרוגו: אבל בנקודת זמן שהחוק יתקבל ויועצים משפטיים ועורכי דין יקראו את החוק, ואותו דייר סרבן ברגע שפנו אליו ילך להתייעץ עם העורך דין שלו, הוא ייעץ לו בדיוק מה לעשות באופן כזה שלא ניתן יהיה להוכיח.

ראול סרוגו: ולכן אני חושב שגרסה ב' היא עדיפה.

ראול סרוגו: צריך להגדיר בצורה מפורשת מה זה אינה כדאית כלכלית.

ראול סרוגו: אנחנו יודעים גם שבית משפט, העניין הוא, אני חושב שאם יש לך רוב של שמונים אחוז שקיבלו תמורה מסויימת, כי הכדאיות היא עניין סובייקטיבי, זאת הבעיה.

ראול סרוגו: ולכן אם בואו נאמר מקדם הפינוי בינוי הוא במצב כזה שאדם קיבל שטח של חמישים אחוז יותר ממה שיש לו, כל הדירות האחרות, כל אותם שמונים אחוז קיבלו, היה להם חמישים מטר ועכשיו יש להם שבעים וחמישה מטר, ואותו סרבן היתה לו דירת גן של מאה מטר, אז ברגע שהוא מקבל את החמישים אחוז נוספים כמו כולם אז פה בא לידי ביטוי הכדאיות הכלכלית.

אליעזר כהן: אתה אומר מתוך ההליכים המעשיים בשטח, גרסה ב' יותר ברורה.

יצחק נטוביץ: גרסה א' לדעתי כעורך דין היא כמעט בלתי ניתנת להוכחה.

יצחק נטוביץ: לגרום, להוכיח שהשכן רוצה לגרום נזק, הוא כזה מכשף, הוא כזה איש רע, ברוב המקרים זה חוסר אכפתיות, לא רוצה, לא מעניין אותי.

יצחק נטוביץ: אני לא יכול להוכיח את זה.

יצחק נטוביץ: גרסה ב' הרבה יותר הגיונית, רק מה שהייתי מבקש, אין לבעל הדירה, כמו ב-3 לא הוצאו בטוחות הולמות לביצוע העסקה, לא הוצע לבעל הדירה המסרב.

יצחק נטוביץ: כי אנחנו לא בשלב שהציעו לו משהו,

אליעזר כהן: בסדר, אז אנחנו נלך על גרסה ב' ונשאיר אותה כמו שהיא.

אליעזר כהן: הלאה.

קרן ויינשל: רק, אינה כדאית כלכלית אתם רוצים שאני אוסיף משהו?

קרן ויינשל: לדעתי זה בסדר ככה.

יצחק נטוביץ: הייתי מציע שיהיה כתוב שערבות חוק מכר,

קרן ויינשל: אני לא רוצה לכתוב את זה.

קרן ויינשל: 4.

קרן ויינשל: קיימות נסיבות אישיות מיוחדות של בעל הדירה.

קרן ויינשל: אתם רוצים שני אפרט, תסתכלו על שני הסוגריים, לא לפרט, ולהשאיר שבשלב ביצוע העסקה, בתנאים שנקבעו עם יתר בעלי הדירות.

קרן ויינשל: הראשונים אני מוחקת, השניים נרשמו.

ראול סרוגו: בקשר לבטוחות, יש הגדרה בחוק המכר מהי בטוחה לדירה.

ראול סרוגו: אני חושב שצריך, אני חושב שההגדרה של הבטוחות צריך להיות לפי הוראות חוק מכר דירות.

ראול סרוגו: יש שם הגדרה מפורשת של רשימה סגורה של בטוחות, ערבות בנקאית, ביטוח, מה ההבדל בין דייר שקונה דירה מקבלן לבין דייר מתפנה, אין הבדל.

ראול סרוגו: ההבדל היחידי שהדייר המתפנה נתן את כל הכסף מראש, כאילו.

ראול סרוגו: אז לכן הוא יקבל בטוחה במלוא שווי הדירה שלו.

עליזה קן: הבטוחה לפי חוק מכר דירות מיועדת להבטיח את רישום הזכויות על שם הקונה במקרה של פשיטת רגל של הקבלן.

עליזה קן: יש פסק דין של השופט עמית כנגד פסק דין של השופט פינקלמן שמפרשים את החוק אחרת, והפרשנות הרווחת, לפחות בבתי משפט עד כמה שאני יודעת זה שערבות חוק מכר באה להבטיח את רישום הזכויות.

עליזה קן: ולכן אני חושבת שצריך להשאיר את הניסוח כמות שהוא עכשיו על מנת דווקא לא להיכנס למחלוקת.

קרן ויינשל: עליזה, זה נורא בעיניך שהתקבלה גרסה ב'?

עליזה קן: כן.

עליזה קן: גרסה ב' היא בעצם רוצה לתת סימנים אבל היא לא כל כך נותנת סימנים.

עליזה קן: אני רציתי רק להפנות את הוועדה לפסק דין שיצא לפני כחודש, מלפני בית המשפט עליון כבוד השופט רובינשטיין, ששם נפסלה החלטה של אסיפה הכללית לבטל שני מקומות חניה ולהחזיר גינה, שנתקבלה במצב שבו שבעים וחמישה אחוז מבעלי הזכויות בבית, שלוש דירות מתוך ארבע, הם היו בעצם בעלים אחד, והמיעוט זה היה משפחה אחת, ובית המשפט עמד על הצורך בתום לב מיוחד בין בעלי דירות.

עליזה קן: במצב שבו אדם מגיע, בין אם הוא נתן עמדה בכתב לפני הגשת התביעה ובין אם הוא לא נתן עמדה בכתב לפני הגשת התביעה ואומר לא אכפת לי, זה ברור שזה מצב שאף עורך דין, ואפילו גם אתה כשאתה תגן על הדייר הסרבן עו"ד נטוביץ, אתה לא תנהל,

אליעזר כהן: אני אומר לך מדוע אני הלכתי על גרסה ב', רק מפני שהשתכנעתי מפי הרוב שהיא יותר מעשית והיא יותר יישומית.

תמר קלהורה: אבל צריך להבין מה המשמעות של זה שהיא יותר רחבה.

תמר קלהורה: שיהיו פחות נסיבות שבהם אפשר יהיה להשתמש בחוק הזה.

תמר קלהורה: כי אתה אומר מה לא ייחשב כבלתי סביר.

תמר קלהורה: בעצם אתה אומר מה סביר.

תמר קלהורה: אז מה סביר, אם אתה מגדיר אותו נורא רחב, אתה מצמצם את עילת התביעה.

קרן ויינשל: הקטנת שיעור הפיצויים, 3.

קרן ויינשל: בית המשפט רשאי אם ראה שמן הצדק לעשות כן לקבוע כי דייר מסרב ישא רק בחלק מנזקם של בעלי הדירות.

קרן ויינשל: לעניין זה בית המשפט ישקול בין היתר את השיקולים הבאים: גובה הנזק שנגרם לבעלי הדירות המסכימים, כושר פרעונו של הדייר המסרב לשאת בנזק זה, נסיבות העסקה.

קרן ויינשל: 4.

קרן ויינשל: בעלות על יותר מדירה אחת.

קרן ויינשל: לצורך חישוב הרוב המיוחס מבין בעלי הדירות המסכים לעסקת פינוי בינוי בבית משותף שבו יותר מחמש דירות ייחשבו הדירות של מי שבבעלותו יותר מאיקס אחוז מהדירות בבעל המשותף כדירה אחת בלבד.

קרן ויינשל: אני המלצתי על שלושים אחוז.

קרן ויינשל: לפי החישובים שלי, במקום שיש, בבניין שבו יש שש דירות אז יהיה מי שיש לו שתי דירות כדירה אחת.

קרן ויינשל: בבניין של שתים עשרה דירות מי שיש לו שלוש דירות ייחשב כדירה אחת.

תמר קלהורה: אנחנו בפעם הקודמת דיברנו על הנושא הזה של מי שיש בבעלותו מספר דירות בהקשר של הסרבן, לא של הרוב המסכים.

תמר קלהורה: בדיוק מהצד ההפוך.

קרן ויינשל: אני חשבתי שבדיוק מהצד הזה דיברנו.

ניסן סלומינסקי: שלושים אחוז זה בסדר.

עליזה קן: אבל בבית משותף שיש בו שש דירות, שתי דירות נחשבות כדירה אחת, ואנחנו חוזרים לרוב המיוחס?

קרן ויינשל: האם יש לזה משמעות בכלל, הרי ברור שהתנאי האחרון בחמש לא ייחשב.

קרן ויינשל: אז אם זה יהיה חמש זה כל בעלי הדירות והוא נחשב כבעל דירה אחת, למעט אחד, זה עדיין שלושה רבעים.

קרן ויינשל: אין לזה משמעות בכלל, לא? 5.

קרן ויינשל: הוראת פקודת הנזיקין נוסח חדש יחולו על עוולה לפי סעיף 2 בכפוף להוראות חוק זה.

קרן ויינשל: זהו, יש עוד הסתייגות שצריך להצביע עליה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה שוב לפנות לאנשי משרד המשפטים בסוגייה הראשונה שדיברנו עליה.

ניסן סלומינסקי: לנסות לראות אם יש איזו שהיא דרך למצוא איזה שהוא מוצא.

ניסן סלומינסקי: אם אני שומע מהשטח שיכולים להיות אתרים שהם פחות מעשרים וארבע אבל הם מתבקשים בדיוק כמו עשרים וארבע, יכול להיות נניח שני בתים שביחד הם שתים עשרה דירות, וחלים עליהם כל הדברים כאן רק בגלל שהם פחות מעשרים וארבע אז החוק הזה לא יחול עליהם.

ניסן סלומינסקי: השאלה אם יש איזו שהיא דרך, אני שוב פונה אליכם, לחשוב רגע, ורק עכשיו, אם לא אז אנחנו יורדים מזה, אבל אני אומר שוב, לחשוב, אולי לתת איזו יכולת לחריג, בפנייה מיוחדת, כדי שלא נאבד, שהחוק הזה כן יוכל לחול עליהם ולא ניתן לאותם אנשים שגרים בבתים המטים ליפול, ובלי ביוב ובלי כלום, להגיד אנחנו מצטערים, אתם פחות מעשרים וארבע דירות, לא שמים עליכם.

עליזה קן: חבר הכנסת סלומינסקי, אל תגרום לנו אי נעימות.

עליזה קן: אנחנו דנו בזה, זו סוגייה שמלווה אותנו לאורך כל הדרך, חשבנו שליבנו אותה ושוב היא עולה עכשיו.

עליזה קן: אנחנו הרחבנו את ההגדרה שאנחנו חשבנו עליה בתחילה.

עליזה קן: אנחנו כללנו מתחמים לפי סעיף 49 כח, לפי דעתי היא נותנת מענה.

עליזה קן: היושב ראש אמר גם בצדק, בואו נראה איך החוק הזה, שהוא בכל אופן מחולל שינוי דרמטי, איך הוא יעבוד בשטח.

עליזה קן: בוודאי עם האימוץ של אופציה ב',

ניסן סלומינסקי: בואו נמצא דרך לאישור דרך משרד השיכון,

אליעזר כהן: שמענו את הנימוקים.

אליעזר כהן: אנחנו צריכים להצביע על ההסתייגות של חבר הכנסת יצחק לוי, אף על פי שהוא ידידנו, תרשמי לפנייך ששני חברי הכנסת הצביעו נגד.

אליעזר כהן: מי בעד חוק בינוי פיצוי התשס"ו-2005?

אליעזר כהן: שני חברי כנסת בעד.

אליעזר כהן: תודה רבה.

אליעזר כהן: רבותיי, תודה רבה לכולכם.