ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 524, 2005-12-19 11:00

אברהם פורז: אני פותח את ישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט, הנושא על סדר היום: פתרונות חינוכיים לילדי גוש קטיף, נושא של השתלבות ילדי המפונים מגוש קטיף במערכת החינוך, הצעה של חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.

אורי אריאל: עברו כ-120 יום מאז הפינוי, מי שיירצה יקרא לזה "גירוש", אנחנו עוסקים עכשיו בצד שאחרי, לא מה שהיה.

אורי אריאל: יש קשר רצוף עם המחוזות ועם משרד החינוך, על אגפיו השונים, כולל עד השרה, אני לפחות נכחתי בפגישה אחת שהיתה עם השרה.

אורי אריאל: המצב היום, לאחר 120 יום, שיש משפחות רבות בבתי מלון, כפר נופש או בתי מלון, שזאת מציאות בלתי נסבלת.

אראלה גולן: כמה ילדים עדיין נמצאים במסגרות של בתי מלון?

אברהם פורז: 3,407.

אורי אריאל: לא, זה סך הכל.

אורי אריאל: בשום פנים ולא.

אורי אריאל: יש עדיין מאות משפחות ללא בית – בית מלון זה ודאי לא בית – ודאי שזה לא תנאים סבירים לנהל שם חיי חינוך לילדים ולבוגרים.

אורי אריאל: יתרה מכך, צריך לומר, שבשני מקומות שבהם נמצאים חלק מהמפונים, מה שקרוי "עיר האמונה", זה באזור תעשייה נועם שליד נתיבות, וליד תחנת הדלק של "יד-מרדכי", שם נמצאות משפחות מ"אלי סיני", בהנחיית משרד ראש הממשלה.

אורי אריאל: משרד החינוך מנוע מלסייע להוציא דברים, אולי בשוליים.

אורי אריאל: יש רצון לסייע, יש נכונות לסייע, נדמה שאפילו יש תקציב כדי לסייע, אפילו הבעיה התקציבית לא מפריעה פה, אלא שיש הנחיית מנכ"ל משרד ראש הממשלה, על דעת ראש הממשלה, לא לסייע לילדים.

אורי אריאל: הייתי שם בסיור עם יושב ראש הוועדה לזכויות הילד, חבר הכנסת רן כהן – אני מספר זאת כי זה משיק לעניין - אני לא יכול להגיד שנדה

אורי אריאל: מתי כי עשרים פעם ראיתי את זה, אבל חבר הכנסת רן כהן ראה את זה בצורה מאוד חריפה, הוציא מכתבים לראש הממשלה, התשובות כרגיל די פורמליות: העניין בטיפול.

אורי אריאל: מי שחושב שיכול להעניש ילדים על שום התנהגות הוריהם, נניח שהיא לא בסדר, נניח שמישהו חושב שההתנהגות לא בסדר - כך אומר מנכ"ל משרד ראש הממשלה, הוא אומר, זאת הפגנה, לא התיישבות, להפגנות לא צריך לתת חינוך לילדים - זה לא צודק, הילדים האלה סבלו דיים.

אורי אריאל: קיבלתי מידע מראש המועצה האזורית חוף אשקלון, שהילדים בניצן, שזה היישוב היותר גדול של המפונים, יש שם כ-450 משפחות, בבדיקה שנעשתה, יש פער של שנת לימודים בינם לבין ילדי המועצה האזורית.

אורי אריאל: הם הפסידו שנת לימודים בשנה של ההחלטה על הפינוי, היה גם מתח ביטחוני גדול מאוד, היה שילוב קטלני בין חוק הפינוי לבין המתח הביטחוני, והם נמצאים בפיגור של שנה.

אורי אריאל: גם הצד הפיזי, שנעשה בו מאמץ גדול, כולל מאמץ כספי, הוא מתקדם ועדיין לא גמור.

אורי אריאל: הייתי אתמול באשקלון, ראיתי את בית הספר המיועד לילדי כפר דרום, הוא נמצא בשיפוצים 120 יום אחרי.

אורי אריאל: אי אפשר להגיד שאנשי כפר דרום לא שיתפו פעולה.

אורי אריאל: יש טענות, אומרים, אלה ואלה לא אמרו לאן הולכים.

אורי אריאל: אבל אנשי כפר דרום אמרו, הם אמרו ביום הראשון, אנחנו הולכים לאשקלון, למה שהמדינה מציעה לנו, המגדלים.

אורי אריאל: מישהו חושב שאיזה שהיא משפחה עברה למגדלים האלה?

אורי אריאל: לא.

אורי אריאל: כי המדינה עסוקה עם הקבלן, ב"בוקי סרוקי", עכשיו מדברים על הסורגים, הגיעו לשלב הסורגים, יהיו סורגים, מי ישלם את הסורגים.

אורי אריאל: אז הם לא עברו, הילדים עדיין במלון בבאר שבע, קוראים למלון הזה "גן עדן" בשם האירוניה.

אורי אריאל: ממש גן-עדן.

אורי אריאל: גיהנום בהתגלמותו.

אורי אריאל: מי שמכיר את זה - אנחנו חוזרים כל ערב הבית, אבל הם, אימא אחת אמרה לי, אני באחת עשרה הולכת לישון, הילדים בחדר השני, היא אומרת, אחרי הרבה זמן הבנתי שהם בעצם לא בחדר, כשאני הולכת לישון הם יוצאים החוצה.

אורי אריאל: לאן יוצאים החוצה ב-11:00 בלילה?

אורי אריאל: יש פה תופעות קשות מאות.

אורי אריאל: משרד החינוך - אני אומר עוד פעם, הוא סייע, מסייע ויש קשר איתו - צריך לעשות עוד מאמץ, כולל ב"אלי סיני" ו"עצמונה", מה שנקרא עיר האמונה.

אורי אריאל: ההפקרות הזאת, שראש הממשלה לא מאפשר לילדים לקבל את מה שמגיע להם - הוועדה צריכה לשים לזה קץ.

אורי אריאל: לעשות מאמץ, לקבל לוח זמנים, שמשרד החינוך יציג מה הדברים שבהם הוא מטפל ומתי הם יסתיימו.

אורי אריאל: אני מציע שהוועדה תעקוב אחר העניין, למרות עונת הדמדומים, כי יש כאן אלפי ילדים שנמצאים בבעיות קשות.

אורי אריאל: תודה.

גילה פינקלשטיין: מסתבר שבבית הספר שהוקם "נאות קטיף", היות ויש מספר קטן של תלמידים, רוצים לצרף גילאים שונים ביחד.

גילה פינקלשטיין: זה ישפיע על הישגי התלמידים.

גילה פינקלשטיין: מה בעצם קורה?

גילה פינקלשטיין: ב"נאות קטיף" היו להם - - -

אורי אריאל: היה בית ספר בגוש קטיף, שהחיל את רוב הילדים באזור.

גילה פינקלשטיין: היו להם שלושה סמלים של מוסד, בית ספר לבנים, בית ספר לבנות וחטיבת ביניים.

גילה פינקלשטיין: עכשיו הפכו את זה לסמל אחד ולכן התקציב שלהם נמוך יותר.

גילה פינקלשטיין: צריך לקחת את זה בחשבון, בשום פנים ואופן לא לאפשר חיבור של גילאים שונים.

גילה פינקלשטיין: ודאי שההישגים יהיו נמוכים מאוד, אם נותנים לתלמידים בגילאים שונים ללמוד בכיתה אחת.

גילה פינקלשטיין: שמעתי על תוכנית להקמת ועדה משותפת של הרווחה, ועדה שתבוא לעזור, שתלך לקראת התושבים שעוברים גיהנום.

גילה פינקלשטיין: אנחנו יודעים שמשפחות רבות נמצאות בפני גירושין, במצוקה, יש נוער בסיכון.

גילה פינקלשטיין: לגבי אותו נוער בסיכון, שמעתי שמשרד הרווחה רוצה להקים ועדה משותפת של הרווחה, של תושבי המקום, גם בליווי רבנים מהמקום, פרט לכלי התקשורת, אני לא שומעת על הוועדה הזאת שאכן מיישמים את התכנון של הקמת ועדה שטפל בנוער בסיכון.

אורי אריאל: זה לא בבית ספרנו כבר.

אורי אריאל: זה משרד הרווחה.

גילה פינקלשטיין: התושבים האלה איבדו את האמון בממסד.

גילה פינקלשטיין: במשרד החינוך, היות ודברים כן מתבצעים, יש אמון, רואים שדברים זזים.

גילה פינקלשטיין: אני רוצה לציין את ציון שבת, מנכ"ל, כוח אדם בהוראה, טיפל בחברות שלי, מורות וגננות, שלא קיבלו שכר, פנו אליו וקיבלו את המשכורת.

גילה פינקלשטיין: אז רציתי להגיד מילה טובה לציון שבת, על הטיפול האישי בבעיית השכר של המורים.

גילה פינקלשטיין: ואני מעלה שוב את הבקשה, מורות ומורים שרוצים לפרוש, לאפשר להם לפרוש עם התנאים הנלווים, הפנסיה והגמלאות, כי הם עבדו שנים ולא יכולים יותר.

מאיר סבג: אמירה חיים, שהיום היא מנכ"לית משרד החינוך, בתקופת הפינוי היא היתה מנהלת המחוז, היא הקימה ועדה מחוזית מאז ההכרזה על ההתנקות.

מאיר סבג: הוועדה הזאת ישבה באופן תכוף כמעט אחת לשבוע עם אנשים בכירים במחוז, ציפי חורי, היועצת הבכירה, עם המפקח על היישוב, עם אלי שטרית, שהוא מנהל מינהל חברה ונוער, למעשה אז טיפלנו בבית הספר, גם בהיבט הפורמלי וגם בהיבט הבלתי פורמלי.

מאיר סבג: אבל גם בהכנות להכנת מקומות קליטה למורים ולתלמידים.

מאיר סבג: המצב כיום, מדובר בבית ספר "שפיר" עם 128 תלמידים, אנחנו מתקצבים אותו ב-47 שעות לכיתה, כאשר הכיתה הגדולה ביותר היא שמונה תלמידים בכיתה.

מאיר סבג: כלומר, נתנו אפשרות להפרדה בין בנות לבנים מכיתה א' עד כיתה ח', אפשרנו ל-26 מורים לטפל ב-128 תלמידים בלבד.

מאיר סבג: זאת אומרת, שהממשלה מתקננת את בית הספר שפיר, שהוא מחצית מבית הספר שהיה קיים בנווה דקלים, ב-47 שעות לכיתה.

יהודית גידלי: כמה היה קודם?

מאיר סבג: קודם הכיתות היו מאוכלסות ב-30 ילדים.

יהודית גידלי: אתה אומר מחצית, כמה היה קודם?

מאיר סבג: 500 תלמידים, כאשר חלקם שולבו בבית הספר "ברכיה", 135 תלמידים.

מאיר סבג: בית ספר ברכיה, שלשלם משרד החינוך הכין תשתית לכיתות, הוביל לשם 12 מבנים יבילים, נעשה שינוי מבני יחד עם הרשות המקומית, כאשר אמירה הובילה את ההיערכות.

מאיר סבג: גם ההורים היו נכונים לעשות שינוי מבני מכיתות מעורבות למצב של כיתת בנים, כיתת בנות וכיתה מעורבת.

מאיר סבג: אפשרנו לכל הילדים בברכיה וכל הילדים שהצטרפו - 135 ילדים - שגרו בניצן ובחרו להיות בברכיה, נפגשנו איתם בקיץ, הם בחרו להיות בברכיה, והשתלבו.

מאיר סבג: היום הם משתלבים עם תוספת אדירה של פסיכולוגים ושעות ייעוץ, אין בכלל בעיה של שעות.

אורי אריאל: אין בעיה?

מאיר סבג: אין בכלל בעיה.

אראלה גולן: אם לא היתה בעיה, לא היו מקרים של סמים וניסיונות התאבדות.

יהודית גידלי: אמרת שכרגע יש 47 שעות, כמה היה קודם?

מאיר סבג: במסגרת יוח"א גם היו 47, אבל הכיתות היו מאוכלסות.

מאיר סבג: היום לתת ל-128 ילדים למעלה מ-600 שעות, שזה בדרך כלל ניתן לבית ספר של 500 תלמידים, עינינו לא צרה, להפך, נותנים אפשרות להפרדה מינית מכיתה א' עד ח', כאשר הכיתה הקטנה ביותר מונה שלוש בנות והכיתה הגדולה ביותר מונה שמונה תלמידים.

מאיר סבג: לא רק שאפשרנו זאת, אלא נתנו הזדמנות להגיע לכל המורים שעבדו בנאות קטיף, שיבצנו עשרה מורים בברכיה, 26 מורים בנאות קטיף שב"שפיר".

מאיר סבג: יש לנו בית ספר נוסף ב"פרדייס" - 114 תלמידים שלו, עם צוות המורים שלו, חולקו לשני מקומות על פי רצונם והסכמתם.

מאיר סבג: הבנים לומדים בישיבת וולפסון, הבנות לומדות בבית ספר "קארו", על פי רצונן, עם המנהלת שלהן, רחל כהן, עם התקציב שמגיע להן מבחינת השעות, עד שיעברו לאשקלון.

מאיר סבג: חבר הכנסת אריאל, גם אמירה חיים, גם מנכ"ל משרד השיכון, יחד עם רוני מהצרי, ראש העיר של אשקלון, העירייה באשקלון עשתה צעדים רבים כדי שהגנים ישופצו בצורה טובה.

מאיר סבג: המפקח שאני ממונה עליה, ביקרה שם לפני שבוע, הגנים משופצים בצורה מקסימלית, אני לא רוצה לייפות את התמונה, אבל התמונה מסודרת.

אורי אריאל: יש קושי, שאני מדבר על בית ספר ואתה מדבר על הגנים.

אורי אריאל: אמרתי משהו על הגנים שהם לא בסדר?

אורי אריאל: לא אמרתי משהו על הגנים.

אורי אריאל: יש כאן איזה שהיא אי הבנה.

מאיר סבג: אנחנו דואגים לכך, יחד עם כפר דרום, שהגנים יהיו בתוך בית הספר, לטובת ההורים.

מאיר סבג: הבית הספר הרביעי "יבול", ליד נצרים, נמצא בקיבוץ חולית, 17 יחידות דיור, כאשר פיקוד העורף כבר מעביר את כל בית הספר "נצרים" שהיה בנצרים, אל יבול ושם השתכנו 96 ילדים של נצרים.

מאיר סבג: 15 משפחות מנצרים נשארו באריאל, 45 משפחות ירדו ליבול.

מאיר סבג: כיום, הבטחת המשרד עד סוף שנת הלימודים, 30 ביוני, שום דבר מהטיפול בשפ"י – שירות הפסיכולוגים הייעוצים – גם תוספת הפסיכולוגים וגם תוספת שעות הייעוץ, לא תיפסק עד ה-30 ביוני, כולל התקציב של מינהל חברה ונוער, שמר אלי שטרית טיפל בו בצורה בלתי רגילה, נמצא כאן נוח שלו, שהוא ראש המינהל, הוא ודאי יפרט איזה פעילות בלתי פורמלית נעשה בגוש ומחוץ לגוש.

מאיר סבג: דמי החזקה של ילדים בפנימיות תישמר עד סוף יוני, כולל שיעורי עזר לילדים.

אברהם פורז: מה שאני יכול להבין ממך, שלדעתך אין שום בעיה?

מאיר סבג: יש בעיה, בוודאי שיש בעיות.

אברהם פורז: מה הבעיות?

אברהם פורז: מה לא תקין?

אברהם פורז: כולם לומדים?

אורי אריאל: לפי הדוח הזה, תסתכל בעמוד הראשון, בסך הכל לומדים 2005 ילדים.

אורי אריאל: כלומר, חסרים כ-1,400, הנתונים לא ברורים לי.

מאיר סבג: 3,503 ילדים .

מאיר סבג: כל התלמידים משובצים, רוב תלמידי התיכון למדו מחוץ למסגרת.

מאיר סבג: פרט ל-243 בנות של האולפנא, שברובה עברה לגבעת וושינגטון, שייכת לחינוך ההתיישבותי, הישיבה שמנתה 64 תלמידים, רוב רובה הגיעה ליבנה.

מאיר סבג: רוב התלמידים בבית הספר העל-יסודי פוזרו - - -

אברהם פורז: שאלה פשוטה, האם יש היום תלמידים שלא לומדים?

מאיר סבג: לפי הדיווח של הקב"סים, יש עדיין קבוצה קטנה של תלמידים, תלמידים שעולים לכיתות י"ב - - -

אברהם פורז: מה זה אומר קבוצה קטנה?

אברהם פורז: כמה זה?

ריקי לוין: 30-40.

אברהם פורז: לדעת משרד החינוך, כ-30-40 תלמידים לא לומדים.

אורי אריאל: לפי הידוע לנו, זה בערך פי שלוש, קרוב ל-100 תלמידים אינם לומדים באופן סדיר.

ריקי לוין: יש לנו מצבת תלמידים.

אברהם פורז: אלה שלא לומדים הם בכיתות הנמוכות?

ריקי לוין: לא, דווקא בכיתות הגבוהות, והם מטופלים על ידי הקב"סים.

אברהם פורז: אבל קודם הם למדו ממילא מחוץ לגוש קטיף, ההורים עברו רחוק והם לא יכולים להגיע?

ריקי לוין: גם מקרים כאלה, גם בעיות של הסתגלות, בעיות חרדה, בעיות חברתיות, בעיות רגשיות, כל הדברים האלה יחד השפיעו.

אברהם פורז: אז מה, הילד נשאר בבית או במלון?

ריקי לוין: הילדים האלה יצאו מהמסגרת, אפשר להגדיר אותם כמן פורקי עול.

ריקי לוין: זה מן מצב של לנצל סיטואציה.

אברהם פורז: מבחינת משרד החינוך, לכל אחד מהם יש מסגרת ליד הבית שהוא יכול להיקלט בה וזה רק תלוי בתלמיד?

מאיר סבג: כל תלמיד שרוצה - יכול להיכנס למסגרת.

אברהם פורז: אני מבין שמי שיש לו בעיה נפשית, הוא לא הולך ללימודים והוא מסתובב ברחוב.

אברהם פורז: השאלה היא אחרת, האם יש מצב שאחד רוצה ללמוד והוא לא יכול, אין לו איפה?

מאיר סבג: אין דבר כזה.

ריקי לוין: אין דבר כזה, אין מצב כזה.

אברהם פורז: יכול להיות כיתה מלאה או משהו כזה.

ריקי לוין: לא, אין דבר כזה.

אברהם פורז: לשיטתכם, אין תלמיד שרוצה ללמוד ואין לו היכן.

מאיר סבג: אין דבר כזה.

ריקי לוין: התחלתי לומר שיש במשרד מה שנקרא "מצבת תלמידים".

ריקי לוין: מצבת תלמידים זה אומר רשימה שמית של תלמידים בכל הגילאים, אתה רואה שם גם את שמו של הילד, את מספר הזהות שלו, את היישוב ממנו הוא בא, היישוב בו הוא נמצא ובית הספר שאליו הוא משובץ.

ריקי לוין: יש לנו רשימה כזאת שמונה היום 3,568 תלמידים, הבאתי לדוגמה ארבעה עמודים מתוך הרשימה כי זאת רשימה של 570 עמודים.

אברהם פורז: אני רוצה להבין, הרשימה אומרת שכל אחד משובץ באיזה מקום.

אברהם פורז: האם יש תלמיד שלא משובץ בשום מקום?

אברהם פורז: יש דבר כזה?

ריקי לוין: כל הילדים משובצים, יש כאלה שלא מגיעים למסגרת שאליה הם שובצו.

אברהם פורז: שובצו ולא מופיעים.

ריקי לוין: בדיוק.

ריקי לוין: שאלת כמה הם, אמרתי, בסביבות 30-40.

אברהם פורז: יכול להיות שהם משובצים במקום שלא ניתן להגיע אליו פיזית?

אברהם פורז: כלומר, רחוק, או שהכל תלוי בהם?

ריקי לוין: אם הם משובצים במקומות רחוקים, זה על פי רצונם.

ריקי לוין: יתרה מזאת, הם פנו למשרד החינוך כדי לבקש הסעות, לפעמים ילד גר במקום איקס ורוצה להגיע למקום ווי כי ההורה סבור שזה המקום שמתאים לו, משרד החינוך מתקצב את ההסעות האלה.

אברהם פורז: אז מה שאתם אומרים, אם הילדים לא מגיעים, זה בגלל בעיה שלהם, לא בגלל המשרד, לכם יש פתרונות לכולם.

ריקי לוין: בהחלט.

אראלה גולן: יש מעקב אחר התלמידים?

ריקי לוין: יש לנו מצבת שמתעדכנת מדי יום.

אראלה גולן: בית הספר שאליו אותו תלמיד היה צריך להגיע, הוא מקיים קשר רצוף עם המשפחה ויודע מה הבעיות?

ריקי לוין: בוודאי, גם הקב"סים מעורבים.

אברהם פורז: קב"ס כזה מקבל דיווח שהילד לא מגיע, בא למשפחה, מה השלב הבא, צריך לשכנע אותו לבוא?

ריקי לוין: כן.

אברהם פורז: האם הקב"ס מדבר עם הילד, מברר מה הבעיה, מנסה לפתור אותה?

ריקי לוין: בוודאי, זאת המטרה.

משה גפני: מבין שמדובר בין 30-90 ילדים, זה לפי משרד החינוך, מה הסיבה שהילדים האלה לא מגיעים, זה ילדים שהיו בעייתיים גם קודם או שכתוצאה מהפינוי, הילדים נכנסו למשבר נפשי?

משה גפני: זאת השאלה המרכזית.

יוכי סימן טוב: רוב הילדים היו לפני כן במסגרות, לקראת הפינוי היו יותר ילדים שנשרו ממסגרות, גם כשהיו עדיין בגוש קטיף.

יוכי סימן טוב: לא במספר הזה.

יוכי סימן טוב: קיבלנו דיווחים על יותר ילדים שקשה להחזיר אותם למסגרת, היה לנו קשר רציף עם רכזי הנוער בגוש קטיף, הם דיווחו לנו על ריבוי ילדים שמסרבים לחזור ללימודים.

יוכי סימן טוב: כרגע, אני מעריכה שהמשבר של המעבר הוא גורם נוסף לילדים שממילא היו בשוליים ומתקשים יותר מאשר האחרים.

משה גפני: אלה ילדים שהיו תלמידים רגילים לפני שהתחיל הפינוי בגוש-קטיף?

יוכי סימן טוב: חלק קטן מהם היו לגמרי רגילים.

משה גפני: והחלק הגדול?

יוכי סימן טוב: החלק הגדול יותר, ילדים שהיו להם קשיים לפני כן, תמיד שיש קושי שנופל על קושי נוסף, הוא מתגבר.

אברהם פורז: חבר הכנסת גפני, בלימודי משפטים לומדים מה שנקרא "מבחן הגולגולת הדקה", שאומר, שמישהו רגיל היה עומד בזה, קיבל מכה בראש - - -

משה גפני: אני לא יודע מה מלמדים אצלכם, אבל אצלנו מלמדים אחרת.

משה גפני: זאת אומרת, אם אנחנו מסכמים את החלק הזה, המשמעות של העניין, שהפינוי מגוש קטיף פגע בין 30-90 ילדים.

אראלה גולן: לא, החמיר לחלק.

אברהם פורז: נגדיר את זה כך, לא שיפר את מצבם.

משה גפני: אני לא מביע עמדה, אני רק אומר - - -

אורי אריאל: העשרות האלה הם המקרים הקשים ביותר.

אברהם פורז: חבר הכנסת אריאל, כמי שיזם את הדיון הזה, הואיל והכנסת מפקחת על פעולות הממשל, מה אתה מצפה שנעשה?

אברהם פורז: מה עושים, מה אתה מצפה מאתנו?

אורי אריאל: אני מודה לך על השאלה שמופנית כרגע אליי.

אורי אריאל: יש לי הרושם שחלק מאנשי משרד החינוך מרגישים כאן מאוימים.

מאיר סבג: לא.

ריקי לוין: לא, אנחנו צריכים להיות גאים ולא מאוימים.

אורי אריאל: אני שמח על התגובה.

אורי אריאל: אפשר לטפוח אחד לשני על השכם.

אורי אריאל: עיקר הדיון הוא לדבר על הבעיות ויש בעיות.

איציק כהן: חשוב גם, שעובדי המשרד ישמעו פרגון.

אורי אריאל: אמרתי זאת בתחילת הדברים, אחזור על כך פעם שלישית, יש קשר רציף עם אנשי המשרד, מלמטה דרך המחוז ועד השרה, הקשר הזה מניב פירות, ברוך השם יש הרבה פתרונות.

אורי אריאל: יחד עם זאת, נשארו מספר בעיות שאני מציע לשים אותן על השולחן ולבקש מהמשרד לומר איך נערכים לפתרון הבעיות שעדיין נשארו.

אורי אריאל: נכון, אחרי כל הטיפול הטוב שנעשה על ידי עובדי המשרד, נשארו עדיין מספר בעיות.

אורי אריאל: אני חוזר על הצעתי, שהמשרד יגיד מה הבעיות, מה שיטת הטיפול ומה לוח הזמנים.

אורי אריאל: אנחנו לא ביום הראשון, אנחנו נמצאים אחרי 120 יום.

אורי אריאל: אני מבקש, אם אפשר לפרט, מה נעשה ב-47 מיליון שקלים שניתנו לטובת הטיפול בכל הנושאים, כולל הבינוי, מישהו יכול לפרט מה נעשה בינתיים עם הכספים?

ריקי לוין: אני רוצה לומר בעניין התקציב, מה שעשינו במטה התיאום הארצי, פנינו ליחידות הנוגעות בדבר במשרד, זה אומר, בעיה של בינוי, הסעות, כוח אדם, שפ"י – שירות פסיכולוגי ייעוצי, כל הנושאים של היועצים וכו', ביקשנו מהיחידות להעביר אלינו את מיפוי הצרכים עבור ילדי גוש קטיף ועבור מורי גוש קטיף.

ריקי לוין: ביקשנו שימפו לנו את הבעיות ויתקצבו אותן.

ריקי לוין: אני מדברת על דבר שכבר היה וכבר קיבלנו עליו תקציב.

ריקי לוין: אותם 47 מיליון שקלים - שדיבר עליהם חבר הכנסת אורי אריאל – תוקצבו לצרכים מסוימים.

אורי אריאל: את יודעת את החלוקה?

ריקי לוין: אין לי כאן את החלוקה.

אורי אריאל: אז תעבירו רשימה לוועדה.

נוח שלו: אנחנו נעביר רשימה כוללת.

ריקי לוין: מאחר והתקצוב הזה היה לשנת 2005, בחלקו גם נכנס לשנת 2006, מה שאנחנו עושים בימים אלה, אנחנו מקבלים מאותן יחידות את צורכי ההמשך של אותם ילדים ומורים, אנחנו מתכוונים להגיע למשרד האוצר על מנת לקבל תקצוב נוסף לצרכים המשתנים או הצרכים החדשים שנוספו.

ריקי לוין: זה לעניין התקצוב.

ריקי לוין: דבר נוסף שרציתי לומר לעניין הבעיות.

ריקי לוין: במטה התיאום הארצי אנחנו מקבלים פניות לא מעטות, גם של חברי הכנסת, גם של התושבים, גם של גופים כאלה ואחרים, כל בעיה שמגיעה אלינו - - -

אברהם פורז: איך אתם פותרים את הבעיה של אלה שלא משתלבים, חוץ מזה שקצין ביקור סדיר מגיע אליהם?

נוח שלו: מעבר לטיפול של הקב"ס, בכל רשות יש תקציבים מיוחדים שהקצנו לאלה שאנחנו קוראים להם "מנותקים".

נוח שלו: גם כאן קיימים נתונים שלא קיימים בידיי כרגע, של בעלי מקצוע שמקיימים את הפעילות הזאת - - -

אברהם פורז: האם יש טיפול פרטני?

נוח שלו: בהחלט.

אברהם פורז: כלומר, לא משלימים עם התופעה.

נוח שלו: בהחלט, עד לאותה נקודה שבה לא ניתן לעשות אתו כלום.

נוח שלו: גם אז, אולי יוכי סימן טוב, שמגיעה מהשירות הפסיכולוגי, תשלים את אותם היבטים רגשיים שהם קריטיים.

אורי אריאל: אולי הם לא יודעים מה לעשות אתו "נשלח אותו לעזה"?

נוח שלו: ממש לא.

אברהם פורז: עד עכשיו נראה לי שהכל בסדר, במובן הזה, שאלה שלא נמצאים, מטפלים בהם כדי שיחזרו.

איציק כהן: ממש לא.

איציק כהן: אין ספק שנעשתה פעולה מדהימה של משרד החינוך, עם כל הקשיים, יש בעיות שלא מסתיימות בבית הספר, להערכתי הן משליחות אחר כך גם על בית הספר, הן גם משליחות על התפקוד שלנו כהורים וקהילה.

אברהם פורז: שים לב, שכאן זאת ועדת החינוך שעוסקת רק בנושא החינוך.

אברהם פורז: אני לא עוסק בבעיות של שיכון, תעסוקה וכו'.

איציק כהן: אני מדבר רק על חינוך.

איציק כהן: יש עניין של תגבור לימודי לאחר שעות בית הספר.

איציק כהן: לא ראיתי שזה עלה כאן.

איציק כהן: בפועל, אין התייחסות מקצועית.

איציק כהן: אנשים מנסים להתנדב, אבל עדיין לא ראינו משהו מסודר שאפשר להתייחס אליו, דוגמת פר"ח.

איציק כהן: יש עם זה בעיות, אין רכזים, יש אולי סטודנטים יש בעיה של תגבורים, הכנה לבגרויות, חלק נמצאים בפנימייה, בבית ספר תיכון, אין להם חשק ללמוד לאחר מה שעבר עליהם, צריך לראות איך מטפלים בהם, לא בצורה הרגילה.

איציק כהן: יש עניין נוסף, קליטה מבית ספר יסודי לפנימיות בשנת הלימודים הבאה.

איציק כהן: לדוגמה, למשל, הבת שלי לא רוצה ללמוד.

אברהם פורז: הבת שלך בפנימייה?

איציק כהן: השנה היא לומדת בבית ספר יסודי, בשנה הבאה היא אמורה להיקלט בפנימייה, אולפנא, היא לא רוצה.

איציק כהן: אנחנו יודעים שיש לה פער של שנה אחורה.

אברהם פורז: בת כמה הבת שלך?

איציק כהן: בת 13.

אברהם פורז: את בעד שהיא תהיה מחוץ לבית, תלמד רחוק, בפנימייה?

איציק כהן: פנימייה זה לא בהכרח רחוק.

אברהם פורז: אבל היא ישנה בפנימייה, היא מגיעה הביתה רק בסופי שבוע.

איציק כהן: כן, סופי שבוע, יש כאלה שבאות באמצע שבוע, כל מיני מסלולים.

איציק כהן: יש עניין של תרפיה, במסגרת החינוך, הילדים, פרט למסגרת הלימודים שבה הם נמצאים, בישיבה יחד עם יוכי, היו לנו פעולות תרפיה, זה דבר מומלץ, אבל אני לא נתקל בזה.

איציק כהן: היום אני עובד בישיבת דימונה, יש שם 25 תלמידים מפוני גוש קטיף, עדיין לא נתקלתי בפעולת תרפיה אחת.

איציק כהן: נתקלתי בייעוץ, בפעולות פסיכו-סוציאליות, התלמידים לא רוצים יועץ, הם רוצים פעולות תרפיה וזה חשוב.

איציק כהן: הנושא הזה חייב להיות בכל בית ספר או מתחם, שתהיה אפשרות להפעיל את הילדים בצורה הזאת.

איציק כהן: נושא חשוב של תשלום שכר לימוד למוסדות, יש מי שנמצא במוסד של "עליית הנוער", עם זה אין בעיה, יישר כוח.

איציק כהן: יש מלגות, אם זה ייפסק, להורים תהיה בעיה קשה של שכר לימוד.

איציק כהן: אני יודע על בעיות שילדים מתביישים ללכת לבית הספר בגלל אל"ף, בי"ת, גימ"ל.

איציק כהן: נושא של פנימיות יום, הבנתי שהנושא הזה מתחיל לרוץ ביד בנימין.

איציק כהן: לגבי סטודנטים, יש לנו מעל 300 סטודנטים, התחלנו ליצור קשר עם האוניברסיטאות והמכללות, אנחנו לא יודעים מה קורה עם מלגות.

איציק כהן: להם אין כסף - - -

אברהם פורז: גם קודם לא היה להם כסף.

איציק כהן: לא בהכרח, לפני כן היתה להם מסגרת פיננסית שעמדו בה.

אורי אריאל: אנשים עבדו, התפרנסו וניהלו את חייהם.

אורי אריאל: היום הם הפכו להיות מובטלים, הם לא קיבלו פיצויים.

איציק כהן: אני יכול לומר לך, ניהלתי את ישיבת "קטיף", שכר הלימוד השנתי היה 14,000 שקלים, לא היה תלמיד אחד שלא שילם.

איציק כהן: גם למי שהיה קשה, הוא הסתדר.

אברהם פורז: עיקר הטענות, אל"ף, תמיכה אישית לכל אחד.

אברהם פורז: בי"ת, אלה שנכנסו למצוקה כספית הם סטודנטים.

רביב: אני נציג הסתדרות המורים בירושלים.

רביב: בירושלים יש עשרות תלמידים שמשויכים לבתי הספר, בפועל הם לא לומדים.

רביב: בכל שבועיים אומרים להם, בעוד שבועיים אתם עוברים.

אברהם פורז: בינתיים הם לא מגיעים, נשארים במלון?

רביב: התלמידים נמצאים אבל הם לא לומדים בעצם.

אברהם פורז: הם מגיעים לבית הספר?

רביב: חלקם לא מגיעים בגלל שאו-טו-טו הם עוברים בית ספר.

רביב: חלקם מגיע ולא לומד.

רביב: בעיה אקוטית נוספת, אין פעילות לילדים האלה אחר הצהרים.

דוד ביטרס: על איזה בסיס אתה אומר את הדברים?

רביב: זה התחיל לפני חודש וחצי, אני דיברתי הבוקר עם המפקח - - -

דוד ביטרס: איזה מפקח?

רביב: אני מוכן לומר את השם.

אברהם פורז: רבותיי, הוא לא בחקירה נגדית.

רביב: דבר נוסף, נאמר לי שבחנוכה היתה מתוכנתת פעילות לילדים האלה, בוגרי כיתות ח'-ט', ביטלו אותה.

אראלה גולן: למה, בגלל תקציב?

רביב: כנראה בעיית תקציב, אני לא יודע.

רביב: זה חבל מאוד, לילדים האלה אין פינת עבודה, אין להם תמיכה פסיכולוגית.

רביב: חשוב לצייר תמונה מאוזנת ולא לומר, הכל ורוד, כאילו משרד החינוך פנה את כל הבעיות של המפונים, זה לא נכון.

גילה פינקלשטיין: אין כאן נציג של הרווחה?

אורי אריאל: זה לא ועדת הרווחה, אנחנו עוסקים כאן רק בחינוך.

נוח שלו: אני מציע שלא נעביר את זירת המאבק של המורים לכאן מכיוון שהנושא רציני.

אברהם פורז: עד מתי צריך להסתיים מאבק המורים?

ציון שבת: עד 10 במרץ.

נוח שלו: מעבר לפתרונות העניינים שאנחנו מציגים כאן, מדובר בעבודה של לילות כימים, הבעיה הבסיסית קיימת, אני מציע שלא לטאטא אותה מתחת לשטיח.

נוח שלו: למרות שהילדים ובני הנוער משובצים, למרות שיש מחויבת של המנכ"לית הנוכחית שמובילה את הנושא, יש כמה בעיות בסיסיות שאנחנו מסמנים אותן, מגדירים אותן, וכל ההתאמות שנקיים בזמן הקרוב, גם ברמה הארגונית, גם ברמה התקציבית, בעיקר ברמה הפדגוגית, תותאמנה לכיוון הזה.

נוח שלו: רשמנו בפנינו כמה בעיות שמאפיינות חלק גדול מציבור הילדים ובני הנוער, אנחנו לא מתעלמים מהדברים הללו.

נוח שלו: יש כאן משבר אמון עמוק במערכות הרשמיות של המדינה, אף אחד לא יכול לומר שזה לא קיים, זה בהחלט דורש התייחסות חינוכית.

נוח שלו: יש קרע, לפחות בחלק מהמקרים, בין דתיים לחילונים, על רקע כל מה שקרה.

נוח שלו: חלק מהמבוגרים שאחראים על חינוך הילדים שלהם, עברו משברים נפשיים.

נוח שלו: כאשר מדובר במשבר נפשי, זה לא רק יציאה ממקום המגורים, אלא גם המציאות שהם חיים בה בחודשים האחרונים.

נוח שלו: זאת עובדה אובייקטיבית.

נוח שלו: כרגע, פועלים עשרה בתי מלון.

אברהם פורז: את הבעיות אנחנו יודעים, השאלה, מה אתם עושים לפתרונן?

נוח שלו: יש עוד עשרה יישובים קולטים - - -

אברהם פורז: איך אתם מטפלים בילד כזה, שמחמת מה שעבר עליו לא מגיע לבית הספר?

נוח שלו: אני מבקש להתייחס לרגע למציאות שאחרי בית הספר, זה תפקידנו, זה תפקיד מינהל חברה ונוער.

גילה פינקלשטיין: נכון, אתם טובים בפעילות בלתי פורמלית, מה קורה עם הפעילות הבלתי פורמלית אחר הצהרים?

אברהם פורז: בינתיים יש לנו פעילות פורמלית שלא מתקיימת.

אברהם פורז: לפני שאנחנו מגיעים למה הוא עושה אחר הצהרים, אני רוצה להיות בטוח שהוא מגיע לבית הספר בבוקר.

אראלה גולן: אם הוא לא מגיע בבוקר לפעילות הפורמלית, הוא בטוח לא מגיע לפעילות הבלתי פורמלית.

גילה פינקלשטיין: יש נושא של שוטטות, נוער בסיכון, אם תהיה פעילות בלתי פורמלית אחר הצהרים - - -

אברהם פורז: זה לא בסדר, מה אנחנו רוצים שתהיה קייטנה בבוקר?

נוח שלו: אני מציע, שלא להקל ראש במה שמתרחש אחרי שעות הלימודים מפני ששם הם חוזרים למציאות האמיתית שלהם.

יצחק כהן: מי אחראי על בתי הספר?

אברהם פורז: לפני שאני מגיע לחינוך הבלתי פורמלי, אותי מעניין לדעת, שכל ילד בישראל מגיע לבית הספר, ללימודים הרגילים, היום יומיים.

אברהם פורז: אם יש לו משבר נפשי, שמישהו יבוא אליו ואולי יפתור אותו.

נוח שלו: הם מטופלים בתוך בתי הספר, לאחר מכן, הם מטופלים באמצעות אלה שמתווכים בין בית הספר לקהילה.

אברהם פורז: אבל אומרים שהם לא מגיעים לבית הספר.

אברהם פורז: מה קורה עם אלה שלא מגיעים?

נוח שלו: רגע.

נוח שלו: הגורם השלישי זה יחידות קידום נוער, שמופעלות על-ידינו, הם מופקדים על הנוער המנותק.

נוח שלו: בכל אחד מהמקומות האלה פועלים רכזים חינוכיים.

נוח שלו: אני מדבר על בתי המלון והיישובים הקולטים, שם פועלים רכזים חינוכיים ובעלי תפקידים נוספים שמאפשרים להם לקחת חלק בפעולות מאוד חשובות, לא רק של הפגה ולא רק של חוויה, אלא גם כדי לקדם צרכים מיוחדים של הילדים ובני הנוער האלה.

אריה אלדד: יש כנראה פער אמיתי בין הנייר והחיים.

אריה אלדד: על הנייר הכל נראה כמעט בסדר, בחיים הכל נראה כמעט לא בסדר.

אריה אלדד: משום שכאשר מסתובבים ביישובים, מסתובבים בבתי המלון, מתקבלת תמונה קודרת מאוד.

אריה אלדד: יש דברים שאפשר למדוד, נדמה לי שראוי שהוועדה תקבל דוח מספרי, כמותי, הישגים בשנת הלימודים הקודמת, הישגים בשנת הלימודים הנוכחית, מה מתכוון לעשות משרד החינוך כדי לפחות להחזיר את המצב לקדמותו, בדברים מדידים, לא בתחושות בטן.

אריה אלדד: נדמה לי שאפשר לעשות עוד הרבה מאוד, גם אם הנייר נראה בסדר, ונדמה לי שהחיים שונים מזה לחלוטין.

מאיר סבג: לגבי תגבור לימודי - לאחר שקיבלנו מיפוי של מספרי התלמידים שנמצאים במוסדות השונים, יסודי ועל-יסודי, תקצבנו אותם בשעות אפקטיביות.

מאיר סבג: לדוגמה בדימונה, בישיבה שעובד בה איציק כהן, יש 24 תלמידים מפונים, הם תוקצבו ב-80 שעות אפקטיביות לחודש אחד בלבד.

אברהם פורז: מה זה שעות אפקטיביות?

מאיר סבג: לוקחים תלמיד, בגלל הבעיות שלו - - -

אברהם פורז: נותנים לו תגבור?

מאיר סבג: בדיוק, נותנים לו שיעור פרטני במתמטיקה, באנגלית.

אברהם פורז: הוא מקבל יותר מתלמיד רגיל מדימונה באותו בית הספר.

מאיר סבג: בוודאי.

מאיר סבג: כל תלמיד מפונה, בבית ספר יסודי ועל-יסודי מקבל טיפול פרטני בעזרת שעות אפקטיביות.

מאיר סבג: רוב בתי הספר הקולטים טיפלו בחוברת של "מתחברים מתנתקים" וגם בחוברת של "עם ישראל חי", שטיפלה בדילמות וסימולציות של אירועים - - -

אברהם פורז: טיפלנו בחוברת הזאת בגלל כמה דברים שהיו בה.

מאיר סבג: אמירה חיים, מנכ"לית משרד החינוך היום, הטיפול שלה היה בראייה קדימה, איך מתמודדים עם הבעיות.

אלי שטרית: שתי הערות, כל הפעילות של המשרד, עוד לפני הפינוי, החל מחודש יוני ועד היום אנחנו נמצאים ומבצעים פעילות בלתי פורמלית בכל בתי המלון.

אלי שטרית: בכל בית מלון יש צוות חינוכי שמקבל את הילדים בשעה שתיים וחצי כאשר הם חוזרים מבית הספר ומקיים אתם פעילות עד הערב.

אלי שטרית: אנחנו הוצאנו אותם לסמינרים בני שלושה ימים – דובר כאן על כך שאין טיולים, אין פעילויות - יש פעילות מסביב לשעון גם במערכת הפורמלית.

אלי שטרית: דובר על 30-90 ילדים – במקרה הגרוע – שצריך לטפל בהם, אני מסכים שצריך לטפל בבעיות אבל חשוב שסיסמאות לא ייזרקו סתם.

יצחק כהן: אדוני היושב ראש, אני מאמין שכל היושבים סביב השולחן הזה מתכוונים לפתור את הבעיות, אבל המציאות בשטח עגומה מאוד.

יצחק כהן: ילדים שהיו מצטיינים לפני שגורשו מבתיהם, התדרדרו.

יצחק כהן: נוצרו בעיות רגשיות וחברתיות קשות מאוד.

יצחק כהן: אני לא יודע מי אשם, העקירה ודאי אשמה.

יצחק כהן: אדוני היושב ראש, נוצרו בעיות מחרידות, תלמידים מצטיינים הפכו לתלמידים גרועים.

יצחק כהן: המצב הוא בכי רע.

יצחק כהן: אדוני היושב ראש, כדאי שהוועדה תדע, המצב בכי רע.

אראלה גולן: כפי שאמר חבר הכנסת אלדד, הכל כל כך יפה אבל כנראה לא באמת יפה.

אראלה גולן: לפני שבוע דווח על שלוש שמאושפזות בבית חולים לטיפול נפשי, מה נעשה עם זה, למה הן הגיעו למצב כזה?

אראלה גולן: לפחות במשך חצי שנה דיברנו הרבה זמן על שיטה של להגיע לתלמידים האלה, לדבר אתם - - -

ציון שבת: אנחנו עושים את זה.

ציון שבת: אראלה גולן: עובדה.

ציון שבת: אף פעם אין 100% הצלחה.

אראלה גולן: יש נטייה גבוהה יותר לשימוש בסמים, אני יודע שהוועדה לזכויות הילד דנה בנושאים האלה, יש נטייה להתאבדויות.

אראלה גולן: זה חלק מאותם אנשים שצריכים שיגיעו אליהם, כנראה לא מגיעים לכולם, אנחנו צריכים לתת את הדעת על כך.

אברהם פורז: רבותיי, המצב הוא כלהלן, ראשית, קיימנו דיון בנושא פתרונות חינוכיים לילדי גוש קטיף.

אברהם פורז: שמענו שמשרד החינוך עושה מאמץ גדול כדי לנסות לפתור את הבעיות.

אברהם פורז: אם מדברים על מספר התלמידים – יש גרסאות שונות על המספרים - לפי נתוני הכנסת מדובר ב-3,400.

אברהם פורז: אם 30-60 מתוך 3,400 לא מגיעים לבית הספר, אני חושב שהתמונה הזאת מעודדת.

אברהם פורז: זה לא אומר שאותם אלה שלא מגיעים, שלא יגיעו.

אברהם פורז: לכן אנחנו נבקש ממשרד החינוך להכין דיווח פרטני לגבי אלה שלא מגיעים, אופן הטיפול בהם וגם דברים אחרים שנוצרו בקרב הילדים האלה.

אברהם פורז: המגמה של כולנו, לסייע לאוכלוסייה הזאת ככל הניתן.

אברהם פורז: אני אומר לחברי הכנסת, הבחירות הן בסוף מרץ, הוועדה יכולה להתכנס מעת לעת גם בתקופת הפגרה.

אברהם פורז: אני חושב שתפקידנו לעקוב אחר העניין הזה.

אברהם פורז: אנחנו נקיים ישיבה נוספת בעניין.

אורי אריאל: אדוני היושב ראש, הערה נוספת.

אורי אריאל: אני מבקש שבדברי הסיכום שלך תבקש לקבל פירוט בשני דברים.

אורי אריאל: האחד, התקציב - איך נוצל התקציב עד היום והלאה.

אורי אריאל: השני, איך עומדת ההיערכות ל-2006 לפתחנו.

אורי אריאל: דבר נוסף, יש כאן נייר שהכינה הכנסת – הממ"מ – יש בו אי דיוקים, אל תתרגשו, אבל אני מבקש שמישהו מכם ייתן להערות המצוינות בו.

אברהם פורז: תודה רבה לכולם, אני מודה למציע, מודה למשתתפים, הישיבה נעולה.