ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 530, 2005-11-28 12:00

חיים כץ: צהרים טובים.

חיים כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – ישיבה מס' 5 להיום, בהצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה)(תיקון – מסגרות חוץ-ביתיות לילדים נזקקים), התשס"ג-2003, של חבר הכנסת רן כהן וקבוצת חברי כנסת.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, רבותי האורחים.

רן כהן: הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק שאפשר להגדיר אותה הכי הכי אלמנטרית מבחינת ההזדקקות של ילדים למסגרות של טיפול והשגחה, משום שמדובר באותם המקרים שבהם בתי-משפט או ועדות ההערכה מחליטים להוציא ילד מאזור הסכנה שבו הוא נמצא – מביתו, מהוריו, מקרוביו – כאשר הוא נמצא ממש בסיכון – אם בגלל אלימות, אם בגלל פגיעות מיניות, אם בגלל סיכון חמור לחייו.

רן כהן: רק במצבים האלה מחליטים להוציא ילד ממשפחתו ומקרוביו, לחייב בעצם את המדינה לספק לילד הזה מסגרת חוץ-ביתית כדי שיוכל להתקיים בה בצורה ראויה.

רן כהן: הצעת החוק הזאת עברה במליאת הכנסת למרות התנגדות הממשלה, משום שהיא נראתה לרוב חברי הכנסת מאוד מאוד אלמנטרית.

חיים כץ: נראתה ראויה.

חיים כץ: לא יודע אם אלמנטרית, אבל נראתה ראויה.

רן כהן: בדיוק.

רן כהן: לא הצלחנו להתגבר על העניין הזה עד היום בלא חקיקה, ואנחנו היום עומדים בפני מבחן שאני מייד אספר עליו.

רן כהן: אתמול התקשר אלי הרב רביץ, סגן שר הרווחה, ואמר לי שלקראת הישיבה היום האוצר התקשר אליו – הוא מוכן להתחייב בכתב בפניו וגם בפניי, כיושב-ראש הוועדה לזכויות הילד, על כך שהאוצר יממן כל ילד שנזקק במידה החמורה במצבים הללו, בלי לפגוע בטיפול בילדים בקהילה, כיוון שאנחנו רוצים שילדים בקהילה יקבלו את הטיפול המלא והראוי.

רן כהן: אני גם מקווה באופן אישי שזה מבלי לגרוע מתקציבים אחרים של משרד הרווחה – שהרי אי-אפשר לקחת מהזקנים, או לקחת מהחולים או מאנשים נזקקים ברמות קשות כדי לקיים את ההבטחה הזאת, אבל שהאוצר מוכן לתת את זה בכתב אליו ואלי, האוצר מוכן להצהיר על כך פה בוועדת העבודה והרווחה, ובמצב הזה הוא מבקש שלא נקדם את החקיקה.

רן כהן: אמרתי לו שאני מוכן לשקול את העניין הזה, נראה גם מה יתפתח כאן היום, אם כי מאוד מאוד ייתכן שמה שצריך לעשות הוא בכל זאת להעביר את זה בקריאה ראשונה.

חיים כץ: אז אתה כן מקדם את החקיקה, כלומר אתה לא מתייחס יותר לאוצר.

רן כהן: לא.

רן כהן: אני כן מתייחס.

חיים כץ: אתה לא מתייחס לאוצר.

חיים כץ: אם האוצר מתנה ומסכים, בתנאי שלא תקדם את החקיקה ואתה מעביר את הצעת החוק בקריאה ראשונה – אתה מקדם את החקיקה כלפי האוצר.

רן כהן: אבל מקפיא אותה לקראת קריאה שנייה ושלישית.

חיים כץ: את זה אתה צריך לסכם עם האוצר.

חיים כץ: מה שאתה אומר עכשיו אלה שני דברים שונים – והדבר בידך.

רן כהן: בידך ובידי.

חיים כץ: לא, בידך.

חיים כץ: זה על פניו, סותר – כנראה, אני לא דיברתי עם האוצר.

רן כהן: נשמע את האוצר.

משה ברסימנטוב: משה ברסימנטוב, אגף תקציבים, משרד האוצר.

משה ברסימנטוב: אני מציע שהיועצת המשפטית של משרד הרווחה תפרט לגבי ההסכמות שהגענו אליהן, אני אוכל לחדד ככל שאדרש.

בתיה ארטמן: עורכת-דין בתיה ארטמן, יועצת משפטית של משרד הרווחה.

בתיה ארטמן: בהסכמות שחבר הכנסת רביץ, סגן שר הרווחה, הגיע אתמול עם חבר הכנסת רן כהן היה מדובר על כך שהצעת החוק הזאת- כרגע, לפחות לתקופה של שנה – תורד מסדר-יומה של הכנסת.

בתיה ארטמן: בתקופה הזאת האוצר התחייב לתת עדיפות מאוד גבוהה לכל דרישה שתבוא ממשרד הרווחה לגבי אותם ילדים שכל פתרון אחר בקהילה לגביהם לא נמצא, כי היום התוכניות של המשרד הן עם הפנים לקהילה, עדיפות לסידור הילד במסגרת הקהילה, ולא להוצאה חוץ-ביתית.

חיים כץ: היום, עד מתי?

חיים כץ: עד הבחירות?

בתיה ארטמן: זוהי תוכנית שכבר התחילה לפני שידעו על בחירות.

קריאה: לפני כשנתיים.

חיים כץ: אם היום עד הבחירות – זה בסדר עם משרד האוצר; האוצר אשם לא במעט שהגענו לאן שהגענו בכל הדרך שהוא הלך בה בקדנציה האחרונה.

בתיה ארטמן: איך שלא יהיה, זאת מדיניות של המשרד לא לקראת הבחירות.

בתיה ארטמן: זוהי מדיניות של המשרד שהתחילה והיא פועלת – פועלת בהדרגה, ורק לאותם ילדים, וגם האמנה לזכויות הילד, בעצם זה הכיוון שלה, שהילד צריך להיות קודם כל במשפחתו ובקהילה לפני שמוצאים עבורו את הפתרון שלפעמים הוא הפתרון הקל אבל לא תמיד הוא הפתרון הנכון, להוצאה לסידור חוץ-ביתי.

בתיה ארטמן: לכן, זה הכיוון המקצועי של המשרד.

בתיה ארטמן: ההסכמה היא באמת בתנאי שהאוצר ייענה בחיוב, או לפי המונחים שלו: בעדיפות מאוד גבוהה – והם יצהירו על כך.

בתיה ארטמן: דיברנו על כך שהם לא אוהבים לתת מסמכים בכתב, אבל לדעתנו ברגע שבא נציג בכיר של האוצר והוא, בשם האוצר, מצהיר לפרוטוקול של הוועדה, מבחינתי זה כמו מסמך בכתב כי אני מניחה שהוא לא יתכחש לזה וזה מחייב את משרד האוצר.

חיים כץ: מבחינתי, אני רוצה מסמך בכתב.

חיים כץ: כשהייתי צעיר, אבא שלי אמר:

חיים כץ: מה שכתוב זוכרים.

חיים כץ: והיום הנציג הבכיר של האוצר פה – אינני יודע מה זה בכיר ומה זה לא בכיר – אבל היום הוא פה ומחר הוא שם.

משה ברסימנטוב: מסמך לעניין זה מספיק.

רן כהן: זה היה הסיכום שלי גם עם הרב רביץ – שהמסמך יהיה בכתב.

בתיה ארטמן: עד כמה שאני זוכרת, הרב רביץ אמר שהוא ינסה, אבל הוא לא מבטיח שהוא יקבל אישור בכתב – ודי בהצהרה של נציג האוצר לפרוטוקול הוועדה, שהוא רואה בזה מבחינתו התחייבות.

בתיה ארטמן: אנחנו הרי ממילא נבדוק את ההסדר הזה במשך תקופה של שנה, ואם ההסדר הזה לא יעמוד בהסכמות – אפשר תמיד לפעול בדרכים של חקיקה.

בתיה ארטמן: זה ההסכם שהגענו אליו עכשיו, בעיתוי הזה, כי ראינו אותו כעיתוי שהוא לא מתאים היום לחקיקה של החוק הזה.

חיים כץ: מאחר ששמענו את הדברים, אדוני חבר הכנסת המציע, האם ההסכמים האלה מקובלים עליך, לא מקובלים עליך, האם אתה רוצה להמשיך את הדיון ולקדם את החקיקה, אתה רוצה להקפיא את העניינים?

רן כהן: אני מבקש שנמשיך, כיוון שאני רוצה לדעת אל"ף, מה מידת המחויבות – בכתב – של האוצר בנושא הזה, ובי"ת – מה מידת ההגדרה לגבי הנחיצות של הילדים.

רן כהן: מי יחליט מיהו ילד שנחוץ לו סידור חוץ-ביתי וכמה ילדים כאלה נמצאים היום במצב הזה?

משה ברסימנטוב: אני אפרט מעט על מערכת יחסי העבודה בין משרד הרווחה למשרד האוצר.

משה ברסימנטוב: משרד הרווחה מעלה צרכים; הצרכים של משרד הרווחה תמיד יהיו גדולים מכל מענה תקציבי שהממשלה תיתן, אבל כשמשרד הרווחה מחליט להעלות נושא בעדיפות גבוהה – אני חושב שהיו מעט מאוד מקרים שלא ניתן להם מענה תקציבי.

משה ברסימנטוב: מערכת היחסים בינינו היא כזאת שאנחנו מוצאים מקורות תקציביים – בין אם זה לקראת דיוני התקציב בממשלה ובין אם זה במהלך השנה השוטפת.

משה ברסימנטוב: אני חושב – ויעיד על כך גם הממונה על התקציבים במשרד הרווחה, שנמצא כאן – שהצהרה כזאת משותפת, שמשרד הרווחה יתן עדיפות גבוהה לפתור את העניין, ומשרד האוצר יסייע למשרד הרווחה במציאת פתרונות תקציביים ככל שיידרשו, היא מספקת.

משה ברסימנטוב: נמצא כאן גם הממונה על השירות, גם היועץ המשפטי.

רן כהן: מה פשר ההגדרה הזאת "עדיפות גבוהה"?

משה ברסימנטוב: עדיפות גבוהה זה אומר שפותרים את הבעיה.

משה ברסימנטוב: אנחנו תמיד נמצאים במצב של בחירה בין חלופות.

חיים כץ: חבר הכנסת רן כהן, אתה ידוע ברגישותך החברתית, והמטרה של הוועדה – עבודה ורווחה, אז בוא נגיד ועדת הרווחה – לעזור לך.

חיים כץ: אתה בא לעשות דברי קודש בנושא הזה.

חיים כץ: לפעמים אנחנו חלוקים בנושאים אחרים, אבל אנחנו נדון רק בנושא הזה.

חיים כץ: אני חושב שאתה צריך להתכנס, יחד עם משרד האוצר ומשרד הרווחה, ולראות איך אנחנו מקדמים את העניין – לקחת פסק זמן של יומיים-שלושה – ופה יש לך דלת פתוחה בוועדה.

חיים כץ: אנחנו לא רוצים להשחית את הזמן של כולנו .

חיים כץ: אם אתה יודע לקדם את זה עם הגורמים הממשלתיים – בסדר.

חיים כץ: אם אתה לא יודע – נתכנס בשבוע הבא מחדש ונוכל לקדם את זה בדרך הפחות טובה.

חיים כץ: היותר טובה זה בהסכמה מול הגורמים השלטוניים; הפחות טובה זה נגדם, מאחר שזו תהיה גם הצעת חוק תקציבית כנראה, ואז אתה צריך רוב גדול מאוד בכנסת, של 50 חברי כנסת, ואני לא יודע אם אנחנו יודעים להביא את זה היום.

חיים כץ: זאת אומרת, הדרך הטובה שלך לעזור לנזקקים היא לקחת יומיים פסק זמן ולנסות להידבר.

חיים כץ: זאת ההצעה שלי, אבל אני אכבד כל החלטה אחרת שלך, כאשר אינני רוצה להשחית את זמנם של אנשים.

פרופ' דן שניט: לא להשחית.

פרופ' דן שניט: אולי רק לשמוע אותם.

חיים כץ: אם אנחנו לא צריכים לקיים דיון – לא נקיים דיון.

חיים כץ: הכנסת היום בדמי ימיה, ואני רוצה לנסות לקדם נושאים, והרבה נושאים, לא להשחית זמן.

חיים כץ: רק לשמוע, אם אנחנו לא מקבלים החלטות – לגביי זה להשחית זמן.

פרופ' דן שניט: שאלה אם יש לך תמונה שלמה מהשטח.

פרופ' דן שניט: אתם מקבלים תמונה.

פרופ' דן שניט: אנחנו באים כנציגי ציבור- אני יושב-ראש המועצה לילד החוסה.

פרופ' דן שניט: טרחנו, הגענו, ידעתי שזאת תקופה שבה לא עוברים בקלות חוקים.

פרופ' דן שניט: הזזתי דברים אחרים – אני אדם די עסוק – רק כדי להגיע לכאן.

חיים כץ: או הפוך.

חיים כץ: או עוברים בקלות חוקים, ואנחנו מנצלים את הזמן לעזור לאנשים.

פרופ' דן שניט: הלוואי.

חיים כץ: זה דיון חמישי היום בוועדה.

חיים כץ: ארבעה חוקים עברו – שלושה להכנה לקריאה ראשונה, חוק אחד לקריאה שנייה ושלישית.

פרופ' דן שניט: כדי שלא תהיה תחושה שאני בזבזתי את הזמן – בכל זאת הוזמנתי והגעתי – אם יותר לי להציג את התמונה.

פרופ' דן שניט: אני אומר לכבודו כך.

פרופ' דן שניט: שמי פרופ' דן שניט מאוניברסיטת תל-אביב – למעשה, פרופסור מריטוס – ויושב-ראש "ילדים, המועצה לילד החוסה".

פרופ' דן שניט: הייתי בשבוע שעבר – טרחתי במיוחד – בדיון מאוד מעניין בוועדת ביקורת המדינה.

פרופ' דן שניט: תשאל אותי מה עניין ועדת ביקורת המדינה בנושא ילדים, למה שקורה שם?

פרופ' דן שניט: בדוח ביקורת המדינה – שחזר על עצמו גם לפני כמה שנים, ובדוח החדש – עלו על דבר פשוט: שילדים שלא מוצאים את המכסות לפנימיות טיפוליות ושיקומיות – זולגים לכפרי הנוער, ונמצאים בכפרי הנוער בתת-טיפול, בתחזוקה ברשת תמיכה וטיפול שלא הולם ולא מספיק, כי משרד החינוך – ההקצאה שלו, לאור ועדת לאור – לילדים כאלה היא 60%, כמעט חצי ממה שעולה ילד שהוא מוכר על-ידי משרד הרווחה.

פרופ' דן שניט: מה התוצאה?

פרופ' דן שניט: עלה על כך מבקר המדינה, ואסור שבשולחן הזה כאילו הכנסת מפוצלת כשהיא עוסקת באותם ילדים.

פרופ' דן שניט: עלה על כך מבקר המדינה, שכתוצאה מכך, ילדים נזקקים "אסלים" – אני משתמש בביטוי היומיומי – שמקומם במערכות הרווחה, מגיעים לכפרי נוער שכל התשתית ורשת הטיפול שלהם – והם הודו בכך באותה ישיבה – אינה בתקנים מתאימים.

פרופ' דן שניט: לא הסתפקנו בכך.

פרופ' דן שניט: משום שהיתה פנייה אלינו מיותר מכפר נוער אחד – כמועצה – לבוא עם פרויקטים שלנו ולסייע להם, לאותם ילדים במצוקה, פנינו ועשינו פיילוט באחד מכפרי הנוער הידועים, המכובדים.

פרופ' דן שניט: משום שלא קיבלתי רשות, כי הם נתנו לי שמות ילדים ומצבם של ילדים- אני לא אחשוף זאת כאן, אבל אני אומר רק שמתברר שיש שם גרעין קשה מאוד של ילדים ממשפחות שבהן האב רוצח ויושב בכלא, האם עם סמים, ילדים בגיל רך שנמצאים במשפחתונים במבנה.

פרופ' דן שניט: בנוסף לכך יש ילדים מתבגרים בגילאים 14-15-16, בחטיבת ביניים ובתיכון, שנמצאים בקבוצה הגדולה עם בעיות תפקוד, בעיות התנהגות, ואין להם את רמת ההדרכה – כי פה מדובר על מדריך ל-40 ילדים ופה ל-11 עד 15 ילדים, ואז הם נושרים, ואז בא מבקר המדינה באותה ועדת ביקורת המדינה וצועק: איך ייתכן שיש פנימיות עם חוק חינוך חובה, שבהן שיעור הנשירה מגיע ל- 30% ול- 40%.

פרופ' דן שניט: אני טוען שהעובדה שאין מחויבות חוקית – ותבדקו אותי – לוודא שכל ילד כזה יקבל מכסה, יש זליגה של ילדים בתוך הקהילה, שאומרים שהם מקבלים שירותים, איש לא בודק אם הם אכן קיבלו את השירותים כפי שצריך.

פרופ' דן שניט: אני מכיר את מחקר הליווי ואני מכיר את הבעיות, אבל אני יודע בנוסף לכך – ופה אני מציג לכם נתון נוסף, שימו לב: רשויות מקומיות מעדיפות היום לכן לקחת ילדים נזקקים ולא להשתמש במכסות - או שאין להם את המכסות, או אפילו אם יש להם - ולהפנות לכפרי נוער.

פרופ' דן שניט: תשאלו מדוע.

פרופ' דן שניט: הרי הם לא מתאימים.

פרופ' דן שניט: התשובה היא פשוטה – הם חוסכים לעצמם את ה- 25% השתתפות בעלות החזקתו של כל ילד, כ-1,000-1,200 שקל לחודש.

פרופ' דן שניט: זה המון כסף עבור רשות מקומית, בייחוד אם היא בינונית וקטנה.

פרופ' דן שניט: ואז אני בא לאותו כפר נוער, לאותם ילדים שמדברים עליהם – והם נמצאים במקום שרוצה מאוד, שמעונין, אבל לא מסוגל כי אין לו את המכסות שהמדינה נותנת, אין לו את אותה מידת תקצוב.

פרופ' דן שניט: צריך להסתכל על הילדים כתמונה כללית, ולכן ברור לגמרי שבאמירה הזאת- במסגרת עדיפויות גבוהות וכו' – למשרד יש אג'נדה.

פרופ' דן שניט: יש לי ויכוח עם המשרד.

פרופ' דן שניט: הוא רוצה להשיג בינתיים משאבים כדי לבנות בקהילה.

פרופ' דן שניט: אני אומר: אילו היו שירותים מתאימים בקהילה נבנים קודם בהשקעה, ואפשר היה להוכיח פרסונלית שכל ילד בוודאות שלא מסודר בפנימייה, נמצא ומקבל את השירות ההולם, אני הראשון – כתבתי על כך – שהייתי אומר:

פרופ' דן שניט: עם הפנים לקהילה.

פרופ' דן שניט: אבל, הילדים האלה בחלקם לא מקבלים את השירות הראוי, אין מערכת בקרה ובדיקה, ובחלקם נמצאים בכפרי נוער, ומספרם הולך וגדל – אני יודע את זה מכפרי הנוער – עם תשתית טיפולית לא מספקת, עם שיעורי נשירה גבוהים.

פרופ' דן שניט: לכן, אפשר לדון על אידיאולוגיות.

פרופ' דן שניט: אנחנו מדברים בשם הילדים.

פרופ' דן שניט: יש לנו עובדות.

פרופ' דן שניט: אם הוועדה תרצה – אני אפנה ואשלח אותה שתראה.

פרופ' דן שניט: ואין לי טענה כלפי כפרי הנוער – הם עושים כמיטבם – אבל אם אינך נותן להם תשתית מספקת של מטפלים, של עובדים סוציאליים, של פסיכולוגים, שיש בפנימיות של הרווחה, ואתה מכניס לשם ילדים בתמהיל שבאים ממצוקות ועם בעיות – זאת התוצאה: נשירה.

פרופ' דן שניט: כל ילד שנושר, אנחנו יודעים לאן הוא מגיע, על זה מדבר מבקר המדינה, ולכן בואו נראה את התמונה המלאה.

חיים כץ: חבר הכנסת רן כהן – בחלק ניכר מפעילותו בכנסת – עוסק בניסיון לשפר את איכות החיים של הילדים הנזקקים במדינת ישראל; הוא מקדיש מזמנו, ממרצו, מכוחו - - -

פרופ' דן שניט: אני יודע.

פרופ' דן שניט: איתו אין לי בעיה.

חיים כץ: הוא dedicated לעניין, והוא רוצה את טובת הילדים האלה – לא פחות מכל אחד שנמצא פה בחדר הזה, בשבילו זה חלק מפרויקט חיים.

בתחילת הדיון אמרתי: המטרה שלנו במקרה הזה היא לעזור, ויכול להיות שהוא לא ייצא עם מלוא תאוותו בידו אבל יצא ב- 50%, בהסכמה.

בתחילת הדיון אמרתי: אני חושב שבמקרה דנן, אם הדיון לא מוצה – ואני מודע למשך הזמן שיש לכנסת הזאת לעבוד, מודע לכך ותאמינו לי שכוונותי טהורות - - -

רן כהן: אני בטוח.

חיים כץ: אני חושב שאתה צריך לנסות ולמצות את העניין.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, יש לי אליך בקשה.

רן כהן: מאחר שמדובר בחוק מאוד מאוד מצומצם – זה לא חוק ארוך – הייתי מאוד מבקש, בואו נשלים את ההכנה.

רן כהן: אם האוצר ומשרד הרווחה ירצו לדבר איתי לאחר מכן – ידברו איתי, ואני בעצה אחת לאחר מכן אחליט איתך האם להעלות, לא להעלות, לעכב.

רן כהן: בוא נשלים את זה, זה לא ארוך.

חיים כץ: אנחנו לא נצביע היום, אם כך.

רן כהן: למה?

חיים כץ: אתה רוצה להצביע?

חיים כץ: אז בשביל מה אתה יושב איתם?

חיים כץ: בשביל מה הם יישבו איתך?

רן כהן: הם יישבו איתי.

רן כהן: אם הם יבקשו שזה לא יעלה למליאה, ואולי אני אצליח לשכנע אותם שזה יעבור את המליאה בקריאה ראשונה, ונעכב אז?

בתיה ארטמן: אבל למה לא לנסות פה?

בתיה ארטמן: נעשה הפוך - קודם נשב, אחר-כך נראה.

בתיה ארטמן: למה לבזבז זמן?

חיים כץ: חבר הכנסת רן כהן, אתה לא מרוויח בכך.

חיים כץ: בכביש תהיה חכם.

רן כהן: אין פה שום רווח ושום הפסד.

חיים כץ: לך לחברת הכנסת יולי תמיר – לפני שבוע היא נהגה כפי שאמרתי לך.

חיים כץ: היום החוק שלה עבר הכנה לקריאה ראשונה, יעבור במליאה, תאמין לי שבשבוע הבא זה יגיע לכאן להכנה לקריאה שנייה ושלישית, וזה יעבור.

רן כהן: מה רע אם זה יהיה מוכן?

רן כהן: זה לא יהיה רע אם זה יהיה מוכן למליאה.

רן כהן: לכל היותר, נחליט לעכב את זה.

בתיה ארטמן: יכול להיות שזה יהיה מיותר.

רן כהן: יכול להיות שזה יהיה מיותר.

רן כהן: אני מודה על האמת שההגדרות האלה של עדיפות כללית, גבוהה – כשלא נותנים את זה בכתב – הדברים האלה לא מוצאים חן בעיני.

רן כהן: אני לא רוצה להישאר תלוי על בלימה.

רן כהן: אם ביומיים הקרובים הם ידברו איתי ונשב על הדברים – ואני אראה שהם מספקים, והם רציניים – נעכב.

משה ברסימנטוב: השאלה של מסמך בכתב, אני לא מבין למה עושים מזה עניין.

חיים כץ: הגורמים הממשלתיים.

חיים כץ: עד סוף שבוע זה, והיה ואתם לא מסכמים – אני מודיע לכם שבשבוע הבא יתקיים דיון עם הצבעה, והוועדה תנסה לקדם את החוק ולעזור לילדים.

חיים כץ: יחד עם זה, חבר הכנסת רן כהן, אתה תשב איתם – ואנחנו לא נקיים דיון כעת.

חיים כץ: המגמה שלנו לפתור את הבעיה הזאת.

חיים כץ: אנחנו לא ניתן למשוך זמן, תנסו למצות את כל חילוקי הדעות ביניכם.

חיים כץ: אין לנו הרבה זמן, אנחנו מוגבלים בזמן, ואנחנו נעשה זאת הרבה יותר קצר ממה שאתם חושבים.

חיים כץ: תנו לנו להרוויח זמן ולעזור לילדים שבאמת זקוקים לכך.

חיים כץ: תנסו לבוא לוועדה מוכנים, לקיים דיון קצר, להעלות זאת מייד במליאה, ואז היועץ המשפטי של הוועדה יכין את זה מיידית כדי להעלות את הצעת החוק למליאה.

חיים כץ: אם זה יעלה במליאה, למחרת הדיון במליאה נכין את הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית.

חיים כץ: תודה רבה, הישיבה נעולה.