הוועדה המיוחדת לקידום מעמד הילד, כנסת 16, פרוטוקול מספר 145, 2005-11-29 13:00

מוזמנים: מיכאל דור - מנהל האגף לרפואה כללית וסגן ראש מינהל הרפואה, משרד הבריאות גדעון שלום – ראש תחום האגף לטיפול במפגר, משרד הרווחה ד"ר יואב מריק – רופא ראשי, משרד הרווחה ד"ר מיקי דור – ראש אגף רפואה כללית, משרד הבריאות יוסי מלכה – מנכ"ל אקי"ם עו"ד אטקה קליינמן – יועצת משפטית, אקי"ם אילן זילברמן – אביו של רון ז"ל לאה ברקמן-פורת – מנהלת מחלקת ועדי הורים, אקי"ם רחל לוי – נציגת הורים איילה האר – יו"ר ועד הורים במעון "כפר לי" דפנה קלנברג – מנהלת הדרכה, בטרם מנהלת הוועדה: רחל סעדה רשמה: שרון רפאלי מסקנות ועדת בדיקה למקרה הפטירה מחנק במעון "כפר לי"

רן כהן: אני פותח את הישיבה.

רן כהן: אני מודה לכם שבאתם לישיבה הזאת שתעסוק בנושא מאוד כואב וקשה.

רן כהן: הייתי רוצה לבקש ממנכ"ל אקי"ם, יוסי מלכה, להציג את סיפור המקרה.

יוסי מלכה: ראשית, אני מודה לך מאוד על קיום הדיון הזה בעת רחש-בחש במערכת הפוליטית.

יוסי מלכה: אני מניח שזה פחות סקסי להתעסק בעניין הזה, אבל מבחינתנו מדובר בנושא מאוד חשוב, כי יש לו השלכות לגבי חייהם, איכות חייהם של אנשים עם פיגור שכלי ומה שמוגדר אנשים עם פיגור שכלי עם בעיות התנהגות קשות במעונות הפנימייה השונים ברחבי הארץ.

יוסי מלכה: ברשותכם אציג את הדברים שאנו יודעים.

יוסי מלכה: נמצאים פה גם נציגי משרד הרווחה ואני מניח שהם יוכלו לתקן אותי אם יהיה צורך.

יוסי מלכה: רון זילברמן היה נער בגיל 14 עם פיגור שכלי, עם הפרעות התנהגות קשות, והיה חולה באפילפסיה ובאסטמה.

יוסי מלכה: הוא התגורר במעון-פנימייה "כפר לי" ליד פרדס-חנה מול "נווה שלוה".

יוסי מלכה: במסגרת המעון-פנימייה הזה, קיים גם בית-ספר שמיועד לנערים ולילדים האלה.

יוסי מלכה: כולם בעלי פרופיל דומה: כולם עד גיל 21, ורובם מאופיין בפיגור שכלי עם הפרעות התנהגות כאלה או אחרות ומה שמוגדר בעגה המקצועית, לפחות אצל חלק מהילדים האלה, קווים אוטיסטיים.

יוסי מלכה: ב-28 ביוני 2004 נפטר רון מחנק מפרוסות לחם שהוא אכל או דחס לפיו.

יוסי מלכה: כמצופה במקרה הזה, למרות שלקח זמן וזה דרש גם לחצים, החליט פרופסור דב גולדברגר, אז מנכ"ל משרד הרווחה - זה כמובן המשרד האחראי על תפעול המעונות או אחראי מבחינת מדיניות ההנחיות, הבקרה והפיקוח על תפעול המעונות – להקים ועדה שכולה על טהרת אנשי מקצוע.

יוסי מלכה: הוועדה מונתה ב-7 בנובמבר 2004, והיא עשתה כמובן עבודה יסודית.

יוסי מלכה: היא השליכה מהמקרה הספציפי לגבי מקרים דומים אחרים לגבי מדיניות כוללת שנדרשת במקרים כאלה ממשרד הרווחה.

רן כהן: מי עמד בראש הוועדה?

יוסי מלכה: דוקטור אבי רמות.

יוסי מלכה: הוועדה הגישה ב-20 באוקטובר את המלצותיה, וההמלצות של הוועדה הוגשו כמובן לפרופסור דב גולדברגר.

יוסי מלכה: עיקרי ההמלצות רשומים לפניכם, ואציין את המהותיות שבהן.

יוסי מלכה: הדבר הראשון הוא שינוי מהותי ואפשר לומר דרמטי של תקן כוח-אדם לקבוצות ילדים שמשלבים פיגור שכלי והפרעות התנהגות, שזה כאמור פרופיל מובחן במשרד הרווחה.

יוסי מלכה: זו קבוצה מוגדרת, והמשרד יודע לזהותה באמצעות אנשי המקצוע שלו.

יוסי מלכה: הוועדה ממליצה להשוות את התקינה לזו שמקובלת במשרד החינוך לטיפול בילדים מהסוג הזה, שזה שני מטפלים- - -

רן כהן: האם יש קשר בין הממצאים שלה לבין המסקנה?

רן כהן: כלומר, שהממצא הוא שההשגחה על רון ז"ל הייתה בגין חסר בתקנים?

יוסי מלכה: בהחלט כן.

יוסי מלכה: כאמור, הוועדה המליצה על שינוי התקינה בעניין הזה, שדורש כמובן שינוי בתקנות, כפוף כמובן לכל האילוצים הכלכליים-תקציביים, כאשר היא ממליצה להקטין ביחס של 1:4, כמו שנוהג משרד החינוך בטיפול בילדים מהסוג הזה.

יוסי מלכה: הדבר השני הוא שדרוג הרמה המקצועית של כוח-האדם, גם הטיפולי, וגם בכל מה שקשור לתקן האחיות במעונות הללו.

יוסי מלכה: ההמלצה הייתה לקבוע תקן של אח או אחות מוסמכים שמוסמכים גם לבצע פעולות חודרניות, וכמו במקרה הזה פעולות החייאה.

יוסי מלכה: המלצה נוספת נגעה לכל מה שקשור בהכשרות, הדרכות והנחיות של הצוותים הטיפוליים בידי משרד הרווחה במעונות בכל מה שנוגע למצבים קריטיים, כמו מצבים של הצלת חיים וכיוצא בזה.

רן כהן: האם היום אין במוסדות לילדים אח או אחות מוסמכים?

יוסי מלכה: יש בוודאי אחיות, אבל הן אינן מוסמכות, משום שהתקינה של משרד הרווחה לא מחייבת אחות מוסמכת במעונות.

יוסי מלכה: זה חלק מהבעיה.

יוסי מלכה: כמובן שגם לשדרוג התקינה הזו דרוש תקציב נוסף, כי עלות אחות מוסמכת היא מן הסתם יותר גבוהה.

יוסי מלכה: הוועדה, כמובן, ממליצה לחדד את הנהלים לגבי טיפול בילדים מהסוג הזה בכל מה שקשור להיבטים טיפוליים במצבים של סכנת חיים וסכנת בריאות; וכמובן הנחיות בכל מה שקשור להאכלת ילדים עם הפרעות התנהגות קשות.

יוסי מלכה: כבר במהלך עבודת הוועדה ובוודאי כשהמלצותיה הוגשו לפרופסור דב גולדברגר, פנינו כמה וכמה פעמים למשרד, לגורמים השונים, כולל אל חלק מאלה שיושבים סביב השולחן, בדרישה ובבקשה ליישם את ההמלצות, ובעיקר את ההמלצות הקריטיות, שאמורות בסופו של דבר למנוע הישנות מקרים מהסוג הזה.

יוסי מלכה: התחושה שלנו לאורך כל הדרך הייתה שיש ניסיון להתמודד עם חלק מהסוגיות ברמה של נהלים והנחיות; עם זאת בכל מה שקשור להקצאת משאבים, שהיא קריטית – גם כשרוצים לעשות הנחיה והדרכה לצוותים הטיפוליים ובוודאי כשרוצים להתקין תקינה כלומר להגדיל את מצבת כוח-האדם או לשדרג תקן של אחות – לא הייתי אומר שזה נדחה על הסף, כי יש הבנה במשרד שהדברים האלה צריכים להיעשות, אבל נדחינו בטענה שמדובר בסוגיות שיידונו מול משרד האוצר, וכמו תמיד משליכים את היהב למשרד האוצר.

יוסי מלכה: אדוני היושב-הראש, כדי שהדברים יהיו ברורים, ברצוני לומר שזו לא פעם ראשונה שאקי"ם מעלה את הדרישה לשינוי תקינה במעונות ביחס לאנשים עם פיגור שכלי שסובלים מבעיות התנהגות קשות.

יוסי מלכה: הסוגיה הזאת עלתה מול הדרגים השונים במשרד כמה וכמה פעמים לפני פטירתו של רון זילברמן.

יוסי מלכה: גם במשרד מודעים - ואני אומר זאת באופן פורמלי ובלתי-פורמלי - ויש הסכמה מלאה של כל הדרגים המקצועיים במשרד שחייבים לעשות שינוי בתקינה.

יוסי מלכה: לדאבוני הרב, כנראה גם בשל מצוקת משאבים שהמשרד נתון בה וגם - וצריך לומר זאת - בשל הטלטלות שהמשרד הזה עובר בימים שגוזרים גזרות תקציביות וצריך להילחם על תקציבים- ואין כנראה מי שיעשה את זה כי עסוקים בדברים יותר חשובים – לא ניתנים המשאבים שהיו צריכים להינתן לאותה קבוצה מובחנת שנמצאת - ואני אומר זאת באופן מוסמך - בסכנת חיים יומיומית.

יוסי מלכה: הקבוצה הזאת, גם עד גיל 21, ובוודאי אחרי גיל 21, היא קבוצה מובחנת שנמצאת בסכנת חיים.

יוסי מלכה: הדברים ברורים וידועים, והגורמים המקצועיים במשרד מסכימים איתנו באופן מלא קטגורי, ואני מניח שהם גם יאמרו זאת כאן.

יוסי מלכה: אני לפחות מקווה שה-integrity המקצועי יביא אותם להגיד את הדברים בוועדה, אבל הדעת לא סובלת שלמרות זאת לא נעשה מעשה.

יוסי מלכה: לא בשוליים, כי בשוליים נעשה, אני בטוח שהקדישו מחשבה.

יוסי מלכה: אבל, לא נעשה דבר בבסיס האמיתי שבא לביטוי בהמלצות הוועדה.

יוסי מלכה: בעצם, הייתה עוד ועדה מקצועית ופתחו את המגירה והכניסו את המלצותיה, ובעצם לא מיישמים דבר וחצי דבר.

יוסי מלכה: לכן אני מקווה שהדיון הזה מסביב לשולחן יצליח להניע איזשהו תהליך של שינוי.

יוסי מלכה: תודה.

רן כהן: מר מלכה, אני מודה לך.

רן כהן: אני רוצה להבין עכשיו שני דברים: (1) מהי מידת הסכנה שבה נמצאים ילדים מהסוג הזה במעונות?

רן כהן: אני מבקש דיווח ממי שיש לו קשר למעונות הללו.

רן כהן: (2) משרד הרווחה, מה נעשה עם מסקנות ועדת הבדיקה?

רן כהן: מר גדעון שלום, בבקשה.

גדעון שלום: תחילה אשיב לשאלותיך, ולאחר מכן ברשותך, אוסיף חלק מהדברים.

גדעון שלום: ילדים ומבוגרים שמוגדרים אצלנו "אי-שקטים" מחולקים לשתי קטגוריות מרכזיות: אחת - אי-שקטים "רגילים" במירכאות, והשנייה - אי-שקטים מורכבים.

גדעון שלום: אנו סבורים שסוג האוכלוסייה הזה מחייב השגחה צמודה, מלאה ומקיפה כל הזמן, ואנו עושים את הדברים בכלים שעומדים לרשותנו בעניין הזה.

גדעון שלום: החוק ותקנות חוק הפיקוח על המעונות מחייבים אותנו ללא דיפרנציאציה מבחינת השוני והפרופיל של האדם עם הפיגור השכלי.

גדעון שלום: אנחנו מחויבים להחזיק קבוצת טיפול של 1 ל-12 איש, ילדים או מבוגרים.

גדעון שלום: היות שאנו מודעים שהמחוקק בעצם לא חִייב- - -

רן כהן: האם כשיש מטפל אחד ל-12 ילדים, באמת יכולה להיות השגחה קרובה, כמו שאמרת קודם?

רן כהן: זה נראה לא סביר.

גדעון שלום: זה מה שהחקיקה מחייבת אותנו.

גדעון שלום: היות שהחקיקה הזאת ותקניה הם משנת 1977, אנו, כמשרד הרווחה, במהלך רב-שנים מול האוצר – וגם האוצר מבין את צרכי הילדים האלה ושל המבוגרים האלה – עשינו דיפרנציאציה בפרופיל של האוכלוסייה המטופלת כך שדיירים שמוגדרים בידי הגורמים המקצועיים שלנו כדיירים אי-שקטים או אי-שקטים מורכבים - קבוצת הטיפול בהם ברמה של מטפל מצטמצמת לשבעה דיירים ולשמונה דיירים.

גדעון שלום: פה המקום לציין שהמטפל הוא רק אחד מכוח-האדם שנותן את השירותים האלה לאותם דיירים, אבל הוא המטפל הישיר באותה קבוצה.

רן כהן: מי זה עוד?

גדעון שלום: יש מדריך ביתן, יש צוות מקצועי נוסף, ויש אנשים שמלווים בהתאם לתכניות.

גדעון שלום: למשל, אם מישהו מהילדים או המבוגרים האלה זקוק לטיפול פיזיותרפיה הוא יוצא מהקבוצה והולך למטפל, וכך נוצר מצב שיש הפחתה במספר הילדים בקבוצה.

גדעון שלום: אבל מבחינת האחריות הישירה היומיומית השוטפת, אנו מדברים על 1:7 ו-1:8.

גדעון שלום: האחריות השוטפת היא כרגע 1:7 ו-1:8 בסוג הזה של האוכלוסייה.

רן כהן: את זה עשיתם בלי שתיקנתם את החוק.

רן כהן: מניסיוני בכנסת, איך חוקקו את החוק של 1:12?

רן כהן: קרוב לודאי שלפני כן זה היה 1:20 ומישהו רצה לקדם את העניין- - -

דוברת: פעם זה היה יחס של 1 ל-36.

רן כהן: אז, קרוב לודאי שמישהו טוב בכנסת רצה לקדם את העניין, אז הוא חוקק שזה יהיה 1:12 כדי לקדם את המצב.

רן כהן: האם המשרד יזם תיקון של החקיקה כדי להבטיח שהמספר הזה אכן יהיה 1:6 או 1:4 כפי שיוסי מלכה פירט קודם?

גדעון שלום: המשרד הלך בטקטיקה של הבנות עם משרד האוצר, שמשמעותן הייתה שבתהליך רב-שנתי זה ישתפר.

גדעון שלום: זה לא התחיל בשנת 2003 או ב-2001- - -

רן כהן: אבל אתה מכיר את משרד האוצר.

רן כהן: אתם יודעים שמשרד האוצר הוא משרד של גזלנים.

רן כהן: אתה יודע שהדבר היחיד- - -

גדעון שלום: את זה אתה אמרת.

רן כהן: אני אומר את זה.

רן כהן: הייתי שר בממשלה, ואני יודע מה משרד האוצר נוהג, ואני חוקקתי חוקים בכנסת.

רן כהן: בלי חוק לא אוכפים על האוצר כלום.

גדעון שלום: בכל זאת המציאות מראה שהתקדמנו מאוד.

גדעון שלום: כמו שיוסי מלכה באמת אמר, לשאלת יכולת המשרד מבחינה פוליטית לבצע את השינוי הזה יש בהחלט משמעות כבדה.

גדעון שלום: אני יודע - ואני יכול להגיד זאת בשם המנכ"ל הקודם, שבדיון לגבי המסקנות של הוועדה השתתפתי יחד איתו והצגתי לו את העניין - שככל שהדברים היו תלויים בו היה לו רצון מאוד טוב לקדם את הנושא הזה.

גדעון שלום: אנו גם היינו בתהליך של בג"ץ שארגון אקי"ם הגיש נגדנו בעניין תקן כוח-אדם במעונות הממשלתיים.

גדעון שלום: במהלך הזה אנו גם הוספנו עוד תקינה למערכת כהסכם פשרה בבג"ץ.

גדעון שלום: כלומר, יש איזשהו תהליך מדרגי שאנו עומדים בהרבה מעבר לחוק, אבל עדיין - ויוסי מלכה באמת צודק, ואני חייב להגיד זאת - הגורמים המקצועיים במשרד סבורים שיש מקום לשפר.

רן כהן: מה דב גולדברגר עשה עם מסקנות ועדת החקירה שהוא מינה?

גדעון שלום: אני יודע שהוא קיים פגישות עם האוצר לגבי מה הוא השיג או לא השיג.

גדעון שלום: התוצאות כנראה מדברות בעד עצמן.

גדעון שלום: כרגע אינני יכול להגיד בשמו, במיוחד משום שהוא לא נמצא במשרד.

רן כהן: הוא לא בתפקיד.

רן כהן: זה ברור.

רן כהן: תודה רבה לך.

רן כהן: רבותי, מי עוד מצוי במוסדות וגם קצת בנושא תקינה?

גדעון שלום: אולי דוקטור מריק יוסיף על הקטע הבריאותי.

רן כהן: מייד נגיע לקטע הבריאותי.

רן כהן: גב' אילה האר, יושבת-ראש ועד ההורים ב"כפר לי", מסרי לנו מהו באמת מצב הדברים.

רן כהן: האם אחרי כל האסון, יש איזשהו שינוי?

אילה האר: אני דווקא אדבר על לפני האסון.

אילה האר: כשאנו מגדלים את הילדים שלנו בבית, זה אחד על אחד.

אילה האר: עם האוכלוסייה הזאת אנו נמצאים בדרך-כלל 24 שעות עם הילד הזה.

אילה האר: זה ממש אחד על אחד.

רן כהן: במעון?

אילה האר: לא.

אילה האר: בבית.

אילה האר: כשאנו מעבירים אותם לפנימייה אנחנו יוצאים מתוך הבנה שהילד שלנו מקבל את הטיפול המרבי עם השגחה.

רן כהן: ושהוא בהשגחה כל הזמן.

רן כהן: נכון.

אילה האר: כשאתה שומע שילד שלך הולך לקבוצה של שמונה ילדים עם אי-שקט ובעיות התנהגות וילדים אפילפטיים, ויש מטפל אחד, ולא איש מקצוע– אני חייבת להדגיש דבר חשוב מאוד.

אילה האר: במשרד החינוך יש תקן של 2 ל-8 ילדים בשעות הבוקר, והבעיה מתחילה אחר-הצהריים כאשר יש שמונה ילדים למטפל.

אילה האר: בעצם, המטפל מאכיל את הילד, מחליף לו טיטולים ושומר עליו.

אילה האר: בעצם, אנו רואים שהוא מין מטפל, מין בייביסיטר לילד שלנו בלי שום אפשרות לתת לו מענה לקידום, וזה במקרה הטוב.

אילה האר: אתה שאלת אם אחרי המקרה של רון, היה שינוי במעון.

אילה האר: חלק מההמלצות של הוועדה הן בהאכלה.

דובר: שינוי בהרגלי אכילה.

דובר: זה סוג המזון- - -

אילה האר: מה עשו?

אילה האר: הביאו מישהו מקצועי שבדק מי מהילדים מסוגל לאכול ומי מסוגל ללעוס, והסתבר של-30% מהילדים אמורים לרסק את האוכל עבורם.

אילה האר: כלומר, לפתור את הבעיה למטפל ולא לילד.

אילה האר: כי בעצם מה עשו כאן?

אילה האר: עשו רגרסיה.

אילה האר: במקום ללמד את הילד לאכול ולעצב לו את ההתנהגות, הוא מהשעה 14:00 ועד למחרת בבוקר נמצא עם מטפל אחד.

אילה האר: מדובר על ילדים קטנים שמטולטלים ושאין איתם תקשורת.

אילה האר: אני חושבת שכל בר-דעת היה מבין שעם שמונה ילדים קטנים זוחלים בתוך הבית - לא היינו משתלטים עליהם, אז בטח על ילדים שאין איתם תקשורת, והם סובלים מבעיות.

אילה האר: מעבר לפיגור, הם סובלים מ- - -

רן כהן: האם יש ב"כפר-לי" אחות מוסמכת?

אילה האר: היום יש עדיין 1:8.

רן כהן: האם יש אחות מוסמכת?

אילה האר: אחות מוסמכת?

אילה האר: יש אחת בלבד.

אילה האר: היא מנהלת המרפאה בלבד.

אילן זילברמן: היא לא אחות מוסמכת אלא אחות מעשית.

אילן זילברמן: תבדילי אלף אלפי הבדלות בין אחות מעשית לאחות מוסמכת.

אילה האר: זה הדיווח שאני קיבלתי.

רן כהן: שאלתי אם היא אחות מוסמכת.

אילה האר: לי נאמר שהיא למדה בתקופה האחרונה, ואני לא בודקת.

אילה האר: אנו עובדים מתוך אמון עם ההנהלה.

רן כהן: אני מציע לכם לבדוק זאת.

אילה האר: אני מוכנה לבדוק.

אילה האר: מחר אהיה שם, ואבדוק.

אילה האר: שאר האחיות הן לא מוסמכות.

רן כהן: אני מבין ש"כפר לי" הוא מוסד פרטי.

רן כהן: האם הנהלת המוסד היא זו שמחויבת בכל התקנים של משרד הרווחה?

רן כהן: ולצורך העניין הזה, אם משרד הרווחה היה אומר שצריך שיהיה מטפל לכל ארבעה ילדים, היא הייתה חייבת לקיים זאת - נכון?

אילה האר: ודאי.

יוסי מלכה: ובתנאי שהמשרד מעמיד לרשות המעון את האמצעים כדי להעמיד תקן כזה.

יוסי מלכה: כי מי שקובע את התקינה זה לא המפעיל אלא המדינה, כלומר משרד הרווחה.

רן כהן: האם זה אומר שהמדינה מקיימת את כל המוסד, אף על פי שהוא פרטי?

יוסי מלכה: כן.

יוסי מלכה: המדינה משלמת עבור כל ילד.

רן כהן: --ואז, התקינה- - -

גדעון שלום: שני הדברים נכונים.

רן כהן: איך זה?

רן כהן: לא יכולים להיות שני הדברים.

אילה האר: מאוד חשוב לי לציין שהעברנו את ילדינו לפנימייה גם מתוך רצון להעלות את איכות החיים של הילד ואת איכות החיים של המשפחה שנמצאת בבית כי 24 שעות היינו סביב ילדינו.

אילה האר: המצב היום הוא שאיננו ישנים טוב בלילה, כי המקרה של רון זה לא- - -גם לפני כן הייתה דאגה וגם לפני כן היו מקרים של פציעת ילדים, ואפילו המטפל לא ידע להגיד לי למה זה קרה כי הוא לא יכול לשים את זוג העיניים שלו ולראות שמונה ילדים, ובעיקר כאלה עם אי-שקט.

רן כהן: ברור.

רן כהן: מקובל עלי לחלוטין מה שאמרת.

רן כהן: כאשר הורים מפקידים ילד בידי מוסד כזה, הם יוצאים מנקודת הנחה מוצדקת לחלוטין שהמוסד משגיח עליו 24 שעות וכל דקה.

רן כהן: אין שום הנחות בעניין הזה.

רן כהן: לא יכולות להיות הנחות בעניין הזה.

רן כהן: אילן זילברמן, ברצוני לפנות אליך.

רן כהן: אתה אבא של רון ז"ל.

רן כהן: תחילה, אני משתתף בצערכם ובאסון הנורא הזה.

אילן זילברמן: תודה.

רן כהן: התוכל למסור לנו את ההתרשמות שלך מהעניין וממה שהספקתם לחקור, כי אני בטוח שמאז האסון אינכם נחים ויום ולילה.

אילן זילברמן: ברשותך, אני מבקש שתי דקות ואולי אסטה מהנושא.

אילן זילברמן: יש לנו בחדר כרגע 21 אנשים, וכולם יושבים ומקשיבים.

אילן זילברמן: שניים מפריעים בצד, שניים מדברים, אחד מעביר פתק, וזה קצת מפריע.

אילן זילברמן: תארו לכם את המצב הזה כשיש 23 ילדים.

אילן זילברמן: זה מה שהיה אצל רון.

אילן זילברמן: הם לא יכולים לשבת ולהסתכל בטלוויזיה, הם לא יכולים לקחת לבד פרי מהארון, הם לא יכולים לפתוח ארון או לסגור אותו, והם לא שולטים על הצרכים.

אילן זילברמן: הם לא עושים שום דבר בעצמם.

אילן זילברמן: תאר לך שאותו מטפל צריך להשגיח עליהם.

אילן זילברמן: אני אומר זאת רק כדי להבהיר לכם לרגע אחד את הנקודה הזאת, כדי שתבינו שלא מדובר פה במספרים אלא בילדים.

אילן זילברמן: מדובר פה בילדים שלא יכולים לעשות שום דבר בעצמם; מדובר פה בילדים שלא יודעים מה זה לעשות רע למישהו אחר.

אילן זילברמן: הם לא יודעים גם מה זה לעשות טוב.

אילן זילברמן: הם לא יודעים כלום.

רן כהן: לפעמים, בלי השגחה, הם עושים רע לעצמם.

רן כהן: וזאת סיבת ההשגחה.

אילן זילברמן: אנו גידלנו את רון עד גיל 7.

אילן זילברמן: כשהוא היה גדול מדי - ואינני מצדיק את עצמי, אינני מצטדק, ואינני חייב לאף אחד הסבר למה שמתי אותו במוסד או למה, איך ומה – אינני חייב את זה - המשפחה החליטה להעבירו למוסד.

אילן זילברמן: חשבנו שזה הכי טוב בשבילנו ובשביל המשפחה, והסתבר שזה לא היה הכי טוב בשביל רון.

אילן זילברמן: תמיד אנו חושבים שאם הוא היה עדיין בבית אצלנו זה ודאי לא היה קורה.

אילן זילברמן: אבל זו ההחלטה שעשינו, ואיננו מצטדקים, אנו עומדים מאחורי ההחלטה שלנו.

אילן זילברמן: מה שאנחנו מנסים להבהיר לכולם כאן הוא שמדובר בילדים.

אילן זילברמן: התרענו שבועיים לפני המקרה.

אילן זילברמן: רון נחנק מפרוסת לחם כשהוא היה בקבוצה ואז אף אחד- - -

רן כהן: באותה צורה?

אילן זילברמן: באותה צורה בדיוק.

אילן זילברמן: הבעיה היא שהוא היה בקבוצה של 12 ילדים עם שני מטפלים.

רן כהן: ומישהו ראה?

אילן זילברמן: אחרי שבועיים החליטו במעון לשנות את המבנה ולשים 23 ילדים עם שלושה מטפלים.

אילן זילברמן: זה עומד בתקן.

אילן זילברמן: בתקן זה בסדר גמור.

אילן זילברמן: מה זה עושה בעצם?

אילן זילברמן: אפשר להכניס עוד כמה ילדים.

אילן זילברמן: הרי בסך-הכל מדובר במפעל לכסף.

רן כהן: מה היה ההגיון בזה?

אילן זילברמן: אולי את תוכלי לעזור לי לגבי ההגיון בזה, כי אני לא הייתי מעורב בזה.

אילן זילברמן: אני רק יודע שהתנגדתי לזה בהפגנתיות.

רן כהן: למה לא יותר הגיוני שיהיה כבר אחד על כל שמונה מביניהם?

רן כהן: לפחות הוא מסתכל על כל השמונה, ולא על 23.

אילן זילברמן: יש מבנה, יש תקציב- - -

אילה האר: המבנה הפיזי מכיל 24 ילדים עם שלושה מטפלים.

רן כהן: אני חושב שאילן זילברמן צודק.

רן כהן: יש דבר אחד שהוא אלמנטרי.

רן כהן: איך אפשר- - -

דובר: זה מחולק לקבוצות טיפול.

רן כהן: קבוצת טיפול של 23 ילדים היא קבוצה בלתי אפשרית במקרה של הילדים הללו.

רן כהן: תאמין לי, שבקושי עם ילדים שמתפקדים באופן הכי נורמטיבי זה בלתי אפשרי.

אילן זילברמן: חודש לפני המקרה היא היתה בדיוק כך; כלומר היה מבנה אחד שהיו בו X מיטות והכיל 12 ו-13 ילדים עם שני מטפלים לכל קבוצה כי חייבים לעמוד בתקן הקדוש.

אילן זילברמן: אז, הכל היה בסדר.

אילן זילברמן: רון נחנק חודש לפני כן מפרוסת לחם, והמטפל הוציא לו זאת מהפה והציל אותו, כי הוא ראה אותו והיה איתו.

אילן זילברמן: מה אמרו?

אילן זילברמן: "בואו נעשה עכשיו חגיגה גדולה.

אילן זילברמן: בואו נכניס עוד חמישה ילדים ונרוויח עוד כסף.

אילן זילברמן: נרוויח עוד כמה לירות".

אילן זילברמן: אדוני, הרי מדובר בעסק.

אילן זילברמן: לא מדובר פה בצדיקים שעושים את מלאכתם.

אילן זילברמן: לא מדובר פה במעון של אקי"ם שאנשים גרים בו.

אילן זילברמן: אני כרגע עובד ומתגורר בארצות-הברית מטעם החברה ששלחה אותי.

אילן זילברמן: הגעתי במיוחד לדיון הזה.

אילן זילברמן: לרון זה כבר לא יעזור.

רן כהן: אבל לילדים אחרים.

אילן זילברמן: לילדים אחרים זה יעזור שמתנהגים אליהם כאילו הם גושי בשר.

אילן זילברמן: אומרת לי עובדת סוציאלית בעיריית פתח-תקווה: "אולי זה טוב שהוא הלך".

רן כהן: מה?

רן כהן: עובדת סוציאלית אמרה זאת?

אילן זילברמן: היא אומרת לי: "אולי זה טוב שהוא הלך".

אילן זילברמן: אתה יודע איך אומרים: " הישראלים מבינים את כולם, אבל קודם כל אכפת לנו מעצמנו".

אילן זילברמן: אז, אנחנו מבינים את הכל: אין תקציב, הנכה ההוא לא יקבל וההוא לא יקבל, והשר קיבל מכונית וההוא לא קיבל.

אילן זילברמן: כולם יודעים להסתכל בצלחת של כולם.

אילן זילברמן: דבר אחד אינכם מבינים והוא שהילדים האלה אינם יכולים לעמוד למטה פה ולהפגין.

אילן זילברמן: אני חושב שזה מה שצריך לעשות, כלומר להביא לפה קבוצה של מאה ילדים ולתת להם להתרוצץ פה, ואז תבינו על מה מדובר בכלל.

אילן זילברמן: אתם מתנהגים כאילו זה מספרים.

אילן זילברמן: "הוועדה אמרה כך" ו"הוועדה אמרה כך".

אילן זילברמן: יושב פה רופא מכובד - אני מבין שאתה רופא - האם לוקח 30 שניות להיחנק?

אילן זילברמן: - לא.

אילן זילברמן: לוקח לפחות 3-5 דקות להיחנק, כלומר בלי אויר עד שמישהו רואה זאת ועד שמישהו קם.

אילן זילברמן: מה אומרים לי אחר כך?

אילן זילברמן: שהייתה שם אחות, אבל היא לא ידעה להפעיל את המכשירים; היה שם שירות אמבולנס.

אילן זילברמן: אשתי היא פרמדיק במד"א.

אילן זילברמן: הם אומרים שאמבולנס הגיע אחרי 20 דקות.

אילן זילברמן: אבל כמובן שיש האלמנט הישראלי - לפחות 35 דקות.

אילן זילברמן: ניגשתי לאמבולנס חדרה ובדקתי, והייתה מחיקה בשעת ההגעה.

אילן זילברמן: עזוב! אלה דברים שעשינו כבר סיבוב מסביב לבניין, ואנו מכירים על מה מדובר.

אילן זילברמן: אנחנו אנשי צבא, ואנחנו יודעים בדיוק על מה מדובר.

אילן זילברמן: פתאום יש דפים מלוכלכים, ויש דף אחד נקי של אותו יום.

אילן זילברמן: מה נחקור?

אילן זילברמן: כל אחד רוצה קודם כל לכסות את התחת.

אילן זילברמן: לקח לאמבולנס 30 להגיע.

אילן זילברמן: מרגע שנקרא מד"א לקח לו 6.5 דקות.

אילן זילברמן: למה?

אילן זילברמן: כי אמבולנס חדרה עולה להם 1.80 שקלים ומד"א עולה להם 500 שקל.

אילן זילברמן: אז אינני מאשים את האחות שמרוויחה 2,000 שקל בחודש ורוצה להתפרנס.

אילן זילברמן: אני מאשים את המנהל, את המנהל של המנהל ואת המנהל של המנהל של המנהל, שאמר - - -הרי מד"א זה חוק במדינת ישראל.

אילן זילברמן: מה פתאום הזמנתם אמבולנס חדרה שלא היה מצויד בכלל באביזרים להחייאה?

אילן זילברמן: אמבולנס חדרה הגיע ואמר: "זה לא בשבילי.

אילן זילברמן: בוא נקרא למד"א".

אילן זילברמן: הילד שוכב מת על הרצפה, והם קוראים לאמבולנס חדרה.

אילן זילברמן: יש לי טיסה היום בערב.

אילן זילברמן: אנחנו ממשיכים את החיים שלנו.

אילן זילברמן: כמה שזה קשה, אנו ממשיכים.

אילן זילברמן: רק לכל אחד מכם שהולך לישון בלילה, תדעו לכם שגם אם הוא נכה, מפגר או לא אומר כלום, מי שהחזיק אותו כשהוא היה קטן זה אני.

אילן זילברמן: מי שטיפל בו זה אנחנו.

אילן זילברמן: המוסד הזה לא עושה זאת בחינם.

אילן זילברמן: הוא מקבל כ-20-25 אלף שקל, ואל תתפסו אותי במלה- 9,000 שקל לכל ילד מדי חודש.

אילן זילברמן: אני עם 9,000 שקל מכלכל משפחה שלמה: אני גם משלם מזונות ויש לי גם שלושה ילדים קטנים.

אילן זילברמן: ברוך השם, 9,000 שקל.

אילן זילברמן: ואני הולך לרופא, ואני חוזר ואני הולך ואני בא.

אילן זילברמן: הילדים האלה לא יכולים לעשות כלום, אנחנו חייבים לעזור להם, וזה אומר לשים שם צוות שיודע מה לעשות, שיודע איך לעשות ושיודע למה לעשות.

אילן זילברמן: אני מקדיש את עצמי לאקי"ם בעזרה של תרומות מארצות-הברית.

אילן זילברמן: אני נוסע לראות מקומות בחו"ל, ואני רואה שאנחנו המדינה הכי מתקדמת בטיפול.

אילן זילברמן: אנחנו המצאנו טכנולוגיה מופלאה.

אילן זילברמן: אני עובד בחברת טכנולוגיה, ואפילו ארצות-הברית לא מתקרבת אלינו, הם לא יודעים מה אנו עושים.

אילן זילברמן: כולנו אנשים חכמים ואינטליגנטים.

אילן זילברמן: אבל, כשזה מגיע לחיי אדם, וברור שלחיי מפגר או נכה - "לא נורא.

אילן זילברמן: ימות אחד בדרך.

אילן זילברמן: לא קרה שום דבר.

אילן זילברמן: הלאה.".

אילן זילברמן: זה לא מקובל עלי, ועל זה אני אלחם.

אילן זילברמן: על זה אנו נלחמים היום - בשביל להראות שלא מדובר במספרים.

אילן זילברמן: המספרים לא מעניינים.

אילן זילברמן: המספרים רק מרגיזים אותי.

אילן זילברמן: מדובר פה בילדים שנחנקו.

אילן זילברמן: מדובר פה על ילד ששכב מת שעה על הרצפה, בלי שאף אחות הרימה אצבע.

אילן זילברמן: אני רוצה להגיד לכם שכל אחד מכם היום, שחלילה וחס, שלא נדע, יקבל כרגע התקף לב או כל דבר אחד, חלילה וחס, אני יודע איך לטפל בו.

אילן זילברמן: האם אחות שממונה על ילדים לא יודעת איך לטפל בו?! האבסורד הוא שהיה ציוד החייאה במרפאה, והאחות לא השתמשה בו כי היא אמרה שהיא לא יודעת.

אילן זילברמן: ריבונו של עולם, שילמתם על הציוד, הוצאתם כסף מהכיס ושמתם כסף על הציוד.

אילן זילברמן: האם קניתם לנו "מרצדס" ולא נתתם לנו את המפתחות?

אילן זילברמן: ! למה לבזבז את הכסף על ה"מרצדס"?

אילן זילברמן: אל תקנו את ה"מרצדס" - תקנו "פורד" קטנה שכולנו נוכל ליהנות בה.

אילן זילברמן: תעזרו לנו.

אילן זילברמן: תודה רבה לכם.

אילן זילברמן: אני מצטער על הרוגז, אבל- - -

רן כהן: אתה מתרגש בזכות מלאה, ואפילו כמעט בחובה, ואני שב ומשתתף בצערך ובצער האם.

רחל לוי: (מציגה תמונות אלבום) אני רחל לוי.

רחל לוי: כולכם מדברים פה על מספרים, אבל אני מסתובבת פה עם אלבום של נכדי הבכור, ואני רוצה שתראו רק מה הפסדנו.

רחל לוי: בגלל מה?

רחל לוי: בגלל אחות שלא יודעת לתפקד?

רחל לוי: הוא לא ידע לדבר, אבל אנחנו רצינו לדבר במקומו.

רחל לוי: זה בבר-מצווה שעשו בכפר אקי"ם.

רחל לוי: אם יש פה מישהו שיכול לעזור לילדים האחרים, זו התרומה של רון.

רחל לוי: יותר מזה מה אני יכולה להגיד?

רחל לוי: כולי רועדת.

רחל לוי: זה אלבום ש"כפר לי" עשה לנו והשאיר לנו זאת למזכרת.

רחל לוי: אין לי הרבה תמונות מרון.

רן כהן: זה מה שנשאר.

רחל לוי: זה מה שנשאר, ועם זה אני מסתובבת.

רן כהן: רבותי, אני באמת שב ומשתתף בצערכם על האסון הנורא הזה.

רן כהן: אילן זילברמן, אני אומר לך חד-משמעית שנקיים את הישיבה הזאת וכל חיינו נקדיש פה כדי שילדים כאלה יוכלו לקבל את מיטב הטיפול והשירות ויחיו חיים ככל האפשר טובים ובריאים יותר.

דפנה קלנברג: אני דפנה קלנברג מארגון "בטרם".

דפנה קלנברג: אני משתתפת בצערכם על רון, זה קשה מאוד.

דפנה קלנברג: המקרה הזה שופך אור על בעיה רחבה של התמודדות עם ילדים עם צרכים מיוחדים, שהיא בלתי מתוכננת.

דפנה קלנברג: הנתונים מראים שהסבירות שילד עם צרכים מיוחדים ייפגע מהתנהגות בלתי מכוּונת גדול פי שמונה מהסיכוי של ילד נורמטיבי, והסיכוי שלו למות גדול פי שניים מסיכוייו של ילד נורמטיבי.

דפנה קלנברג: בארצות-הברית ידוע ש-17% מהילדים שנפגעים בבתי-ספר הם ילדים עם צרכים מיוחדים, בעוד שיעורם באוכלוסיית הילדים הוא למעשה 2%.

דפנה קלנברג: משרד הבריאות איתר את הבעיה ואת הצורך מול המציאות הקשה שהצוותים החינוכיים המטפלים עובדים בה, והוא פנה לארגון "בטרם" וביקש ממנו לפתח יחד עם משרד הבריאות הכשרה לצוותים המטפלים.

דפנה קלנברג: מטרת ההכשרה היא לתת כלים, לפתח את הרצון והיכולת של הצוות שכבר מטפל בילדים לתת להם כלים כדי ליצור סביבה בטוחה לילד, ובין היתר ללמוד מאותם מקרים – כמו שציינת לגבי חודש לפני המקרה – ולנתח אותם; לתת להם את הידע כיצד להגיש, לדוגמא, סופגניות לקראת חנוכה למי שבאמת יכול לאכול אותן, ולפתח את הידע והיכולת לפני המקרה ולא אחריו.

דפנה קלנברג: לא היינו יושבים כאן אם זה היה נעשה.

רן כהן: דפנה, אני מניח שאתם מגיעים למוסדות האלה בתדירות די גבוהה.

רן כהן: ראיתי כאן טבלה שמראה שבשנים הקודמות גם היו לא מעט מקרי תמותה של ילדים כאלה, ואפילו שנה או שנתיים ברציפות היו ארבעה ילדים שנפטרו בכל אחת מהשנים.

רן כהן: הנה, אני רואה שבשנת 1999 היה אחד, בשנת 2000 שלושה, בשנת 2001 - שניים, בשנת 2002 - ארבעה, בשנת 2003 - ארבעה ובשנת 2004 - שניים.

רן כהן: מהי תמונת המצב?

יואב מריק: לא כולם ילדים.

רן כהן: זו האוכלוסייה.

רן כהן: אלה אנשים עם פיגור שכלי.

אילה האר: אם מותר לי להגיד, הגיל הביולוגי לא רלוונטי.

אילה האר: צר לי שילד מפגר עם קווים אוטיסטיים בן 21 הוא שווה ערך לילד בן 3, והוא בדיוק כמוהו.

יוסי מלכה: הגיל הכרונולוגי- - -

רן כהן: אני לא מטפל עכשיו בנושא הגיל.

רן כהן: ילדים מתים זה אסון גדול.

רן כהן: זה מחייב באמת חקירה והעמקה הרבה יותר משמעותית מכפי שזה נראה כרגע על פניו.

דפנה קלנברג: אני מסכימה איתך, ואני רוצה להתמקד בדברי האב: "בואו ותתנו לצוות שכבר קיים את הכלים ואת היכולת לבצע פעולות מניעה" – שיהיו הכשרות לסטנדרט קבוע של הצוותים מול המציאות הקשה שבה הם עובדים, מקבלים את הידע ומיישמים אותו לאחר מכן.

רן כהן: תודה רבה לך.

אילן זילברמן: כבוד היושב ראש, צריך כסף.

אילן זילברמן: לא צריך פה שום דבר אחר.

אילן זילברמן: פה צריך כסף.

אילן זילברמן: "ידע שמדע", האם אתה יודע כמה אני מבזבז על ללמד אנשים לעשות דברים בחברה?

אילן זילברמן: אלפי דולרים.

אילן זילברמן: אלפי שקלים מתבזבזים, אבל זה לא בזבוז.

אילן זילברמן: זה עצם הדבר.

אילן זילברמן: צריך כסף, צריך תקציב.

רן כהן: אילן זילברמן, האמן לי שאני מכיר את זה.

רן כהן: כמו את עשר האצבעות שלי כך אני מכיר.

אילן זילברמן: אני יודע שאתה שומע זאת כל יום, ואני מכבד ומעריץ את העבודה שלך.

אילן זילברמן: אני לא הייתי מסוגל לעשות אותה.

אילן זילברמן: אני מבין אתכם.

אילן זילברמן: אבל, אתם צריכים להבין: אל תתעסקו בנתונים.

אילן זילברמן: צריך פה כסף.

אילן זילברמן: לא יעזור כל החברות.

אילן זילברמן: אקי"ם לא תעזור, ואף אחד לא יעזור, אם לא יהיה כסף.

רן כהן: אני רוצה לשאול את הרופאים שנמצאים איתנו כאן, גם דוקטור דור וגם דוקטור מריק על סוגיית רמת הטיפול המקצועי בריאותי במקרים של חניקה שקורים לילדים או למבוגרים הללו, ולא משנה - לצורך העניין, המבוגרים האלה הם באמת כמו ילדים.

רן כהן: יכולת ההשגחה שלהם והצלת החיים זה אחד המינוסים הכי גדולים שלהם.

רן כהן: ילד שגדל באופן רגיל יודע בשלבים די מוקדמים של חייו להוציא את פרוסת הלחם מפיו.

רן כהן: הוא יודע להוציא את הנעץ מתוך אצבעו, והוא יודע להימנע מדברים רעילים.

רן כהן: לעומת זאת, אנשים כאלה לא יודעים.

רן כהן: מה אתם רואים בתוך כל התמונה הזאת?

רן כהן: זה באמת נראה מחריד.

יואב מריק: תן לי לענות, כי האחריות על המוסדות היא של משרד הרווחה ולא של משרד הבריאות.

יואב מריק: בכל 60 המוסדות שיש לנו בארץ יש צוות רפואי 24 שעות.

רן כהן: המידע שלי הוא שיש 58 מוסדות כאלה.

יואב מריק: 60.

רן כהן: יכולת התקינה שנתתם לאחות מוסמכת היא רק ל-49.

רן כהן: מדוע?

דובר: זה לא מדויק.

אטקה קליינמן: אין אחות מוסמכת, זה חלק מהטרגדיה.

אטקה קליינמן: יש רק אחות מעשית.

רן כהן: זה מה שאני שואל - מדוע אין אח או אחות מוסמכים בכל אחד מהמוסדות האלה, שבלי ספק הוא צריך את זה יותר מאשר כל מוסד אחר?

גדעון שלום: זה משהו של ביורוקרטיה ואני אסביר, ולאחר מכן דוקטור מריק ימשיך.

גדעון שלום: ראשית, תקנות החוק לא מחייבות אחות מוסמכת אלא רק אחות אחראית.

גדעון שלום: למרות זאת היום בלמעלה מ-50% מהמעונות יש צוות רפואי ולא רק אחות אחראית; ב-50% מהמעונות יש אחיות מוסמכות למרות שזה לא מחייב.

גדעון שלום: יש התחייבות של המשרד שלנו - ואני אומר זאת פה - שגם אם לא נקבל סיוע מהאוצר כתוספת תקציב לשדרוג כוח-אדם רפואי – ואדון זילברמן צודק לחלוטין בקטע שבסופו של דבר הרבה מאוד מהדבר מסתכם בכספים – כך שלפחות בכל מעון תהיה אחות מוסמכת.

גדעון שלום: המשרד לוקח על עצמו להשלים את המהלך הזה בשנת 2006, ולפי הערכתנו, נצליח לתת קרוב למיליון שקל כל שנה לעניין הזה.

גדעון שלום: כי אנו חושבים שיש נזקקות הרבה יותר גדולה של האוכלוסייה שלנו ככל שהשנים חולפות, כמו שנתנו במטפלים.

רן כהן: אם ניזום הצעת חוק שתחייב כל מוסד כזה להעסיק אחות מוסמכת, אולי אפילו עם ניסיון--

גדעון שלום: ברצון.

אילה האר: אחות אחת?

רן כהן: --ושהתקינה תהיה שעל כל ארבעה מטופלים יש עובד - האם אתם תתמכו בזה?

רן כהן: זה ברוח ההמלצות.

גדעון שלום: אני עושה הפרדה בין שני החלקים.

גדעון שלום: לגבי אחיות מוסמכות, זו גם מגמה ורצון שלנו.

גדעון שלום: אנו מאתרים את התקציב שיאפשר לנו לעשות זאת, גם אם האוצר לא יסכים לתמוך בנו.

רן כהן: עד איזה גודל של מוסד?

גדעון שלום: כל מעון שאנו מפעילים אותו.

רן כהן: מהו הגודל המקסימלי?

גדעון שלום: 400 מטופלים, והכי קטן 40 מטופלים.

דובר: בממוצע 100- - -

רן כהן: אם כך, אחות מוסמכת אחת לא מספיקה.

גדעון שלום: לא אמרתי שאחות אחת מספיקה.

גדעון שלום: אני אומר כך: שיש לנו לפחות בכל מעון אחות מוסמכת.

גדעון שלום: בחלק מהמעונות יש יותר מאחות מוסמכת, ובמיוחד במעונות הממשלתיים שאנו מפעילים.

גדעון שלום: אבל, אדוני, אתה צודק שצריך ליצור מצב שבכל מעון תהיה אחות מוסמכת אחת לפחות.

גדעון שלום: זה תלוי בגודל המקום.

רן כהן: בהערכה שלך ושל הרופאים על כמה מטופלים צריך שתהיה אחות מוסמכת?

רן כהן: על כל 100?

גדעון שלום: לא, זה שונה- - -

רן כהן: בכל מוסד ברור שתהיה אחות אחת, גם אם יש בו 40 איש.

מיקי דור: לא לקחת בחשבון 24 שעות ביממה.

מיקי דור: אתה צריך ארבע אחיות מוסמכות.

אילה האר: 3 משמרות, 24 שעות, 100 איש, 365 יום בשנה.

רן כהן: ודאי.

רן כהן: בכל עת.

רן כהן: זה נכון.

רן כהן: אילה, בכל עת צריך שתהיה אחות מוסמכת, כי בכל עת יכול לקרות משהו.

אילה האר: אני חייבת להעיר על הנושא שגדעון שלום ציין: במקרה של רון וגם במקרה היום, אם היו שני מטפלים על 8 ילדים וגם אחות מעשית - זה לא היה מגיע למצב הזה.

אילה האר: מאוד חשוב להגיד זאת.

רן כהן: יכול להיות.

רן כהן: לכן, צריך לתקוף גם את זה וגם את זה.

רן כהן: דוקטור דור, בבקשה.

מיקי דור: הייתי רוצה כמה שיותר אחיות ושכולן תהיינה מוסמכות.

מיקי דור: אחות מעשית לפי מה שמשרד הבריאות קבע הוא כבר פאסֶה.

מיקי דור: יש לנו דור מדבר שאנו מכבדים אותן ואת ניסיונן, אבל אנחנו רוצים אחיות מוסמכות, זו המדיניות.

מיקי דור: צריך גם להרחיב את זה קצת, זה לא מעשי לשים שלוש אחיות מוסמכות ללילה.

רן כהן: לא שלוש אחיות מוסמכות ללילה, אבל שאחת מהן תהיה אחות מוסמכת.

מיקי דור: בעיניי, הדבר העיקרי פה הוא הכשרת הצוות כולו, כי ניסיון בהחייאה צריך לתת להם.

מיקי דור: אם אתה מדבר על קביעת נהלים, לא הייתי מאפשר לאדם לעבוד כמטפל במעון בלי לעבור קורס החייאה.

רן כהן: אבל, דוקטור דור, אנחנו הרי מכירים את החיים.

רן כהן: החיים הם כאלה שאם במוסד יש גם אדם מוסמך מבחינה מקצועית, אין ספק שהוא מדריך גם את המדריכים באיזה אופן לעשות זאת; מתרגלים דברים ולומדים דברים ומשאירים הוראות על הקיר.

רן כהן: כלומר, אדם בעל מקצוע ובעל אכפתיות משרה על כל המוסד הזה אוירה אחרת.

רן כהן: למה אני כל הזמן מתעקש על כך שזו תהיה אחות מוסמכת?

רן כהן: אינני רופא, אבל ברור לי לגמרי שאחות מוסמכת היא הקריטריון הכי מקורב לרופא.

רן כהן: אינני יכול לדרוש שיהיה רופא, כי אני מבין שזה יכול להיות בעייתי.

יואב מריק: יש רופא, אבל לא 24 שעות.

רן כהן: לדעתי, ממספר מסוים של מטופלים ומעלה צריך להיות רופא.

רן כהן: על 400 איש צריך להיות רופא.

דובר: יש רופא גם ב-40.

יואב מריק: יש רופא בכל מקום, אבל לא 24 שעות.

אילן זילברמן: יש רופא שבא למוסד- - -

דוברת: פעמיים או שלוש פעמים בשבוע.

רן כהן: לא לזה הכוונה.

רן כהן: אני מדבר על רופא שבא בבוקר ונשאר עד שעות הערב והולך הביתה.

רן כהן: - -

דוברת: זה לא קיים.

רן כהן: - - לעתים, הוא גם עושה שעות שבהן הילדים יוכלו להיות במצב מיוחד ונוכחותו נדרשת.

רן כהן: רופא זה רופא של מוסד, כי מבחינתי זה כמעט כמו רופא של יחידה צבאית.

רן כהן: הוא צריך להיות איתה בחיים האמיתיים כל הזמן.

יואב מריק: זה תלוי בגודל של המוסד.

רן כהן: ודאי.

מיקי דור: האחות המוסמכת - אני מסכים איתך במאה אחוז - היא הבסיס לזה.

מיקי דור: אבל, בכל זאת, אני מתעקש על הכשרת צוות, מכיוון שגם בסדר-גודל של 100 או 300 חוסים היא לא תהיה - - -מישהו אמר פה בצדק, שיש לנו פה 3-4 דקות, ולזה לא תמיד האחות תספיק להגיע גם כשהיא הכי טובה.

רן כהן: אני מסכים לגמרי, ואילן זילברמן אמר זאת בצורה טובה וברורה מאוד.

מיקי דור: לגבי ועדת הבדיקה, אני מביע צער.

מיקי דור: דוקטור מריק ואני עובדים בשיתוף פעולה כך שאין בעיה עם זה - כל החקירה פה נעשתה ללא שיתוף משרד הבריאות.

מיקי דור: אני מקבל את כל המסקנות- - -

רן כהן: חבל.

רן כהן: בכל זאת, מדובר על מקרה מוות.

מיקי דור: הייתי מאוד שמח, אם הייתה הנחיה כזאת שלא יהיו ועדות בדיקה כאלה בלי תיאום איתנו.

מיקי דור: זה נקבע על-ידי משרד הרווחה, ואנחנו לא שולטים על זה.

רן כהן: גדעון שלום או דוקטור מריק, בבקשה.

יואב מריק: לגבי כל מקרה של מוות במוסדות, יש היום 6,500 אנשים, גם ילדים וגם מבוגרים שגרים ב-60 מוסדות בערך.

רן כהן: אמרו לי שזה 10,000.

יוסי מלכה: מה שד"ר מריק ציין לא כולל את ההוסטלים.

יוסי מלכה: הוא מדבר רק על המעונות-פנימייה, שזה 6,000.

יואב מריק: בהוסטלים זה עוד 2,000, כך שזה 8,500 בסך-הכל.

יואב מריק: אני בודק כל מקרה מוות, ויש בערך בין 70 ל-100 מקרים בשנה.

רן כהן: האם אתה היית גם בוועדת החקירה הזאת?

יואב מריק: לא, כי זה היה המנכ"ל שמינה את הוועדה.

רן כהן: תאמינו לי, שלא נעים להגיד לכם, אבל מפקד חיל-האוויר כמעט על כל תאונה שאין בה הרוג אלא היה בה כמעט הרוג ממנה ועדת חקירה ברמה הכי גבוהה והכי מקצועית.

רן כהן: פה ילד חסר אונים מת, אלוהים אדירים.

רן כהן: איזה מין דבר זה?

אילה האר: עצוב להגיד שזה סוג ב'.

אילה האר: זו אוכלוסייה שנחשבת לסוג ב'.

רן כהן: האם ממנים ועדה בלי רופא?

רן כהן: מדובר על מוות.

רן כהן: איך אפשר למנות ועדת חקירה בלי רופא?

אילה האר: זו ההתייחסות של החברה אליהם.

גדעון שלום: בכל מקרה של מוות, לפני שזה מגיע לרופא הראשי, יש בדיקה של המשטרה.

רן כהן: אינני מדבר על משטרה, זה לגבי פלילים.

רן כהן: פה לא האשמתם אף אחד.

גדעון שלום: קודם כל, יש בדיקה של משטרה.

מיקי דור: הייתי מקבל את הכל, ולפחות הייתי דורש הסברים.

גדעון שלום: סליחה, שמשרד הבריאות ינהל את משרד הבריאות, ואנו, משרד הרווחה, ננהל את המשרד שלנו.

גדעון שלום: חברים, ברשותכם, שוב, בזמנו אמרתי לך זאת קרוב למקרה הטראגי שקרה לכם שהצטערתי באופן אישי ודיברתי איתך או שאתה התקשרת אלי, אבל שוב אני מנצל את הבמה הזאת להתנצל בשמנו ובשם המערכת, כי איך שלא תקרה ואיך שלא תסובב זאת אי-אפשר להסביר דבר כזה.

גדעון שלום: אני איתך בעניין הזה.

רן כהן: גדעון שלום, תעז להגיד שהמערכת פה כשלה ופישלה.

רן כהן: אין ספק.

גדעון שלום: לפני חודש ילד בלי שום בעיות אכילה יצא מבית-ספר בדרכו חזרה למעון הפנימייה.

גדעון שלום: הוא עלה על האוטובוס, אכל סנדוויץ', נחנק ומת.

גדעון שלום: זה הסיפור, וזה היה בלי בעיות.

גדעון שלום: הוא היה איש שקט, ולא היו לו בעיות בליעה ולא בעיות של שום דבר.

גדעון שלום: אנחנו מנסים להגיד שהדיירים האלה נמצאים בסכנת חיים - לא כל הזמן, ולא צריך להיסחף - אבל יש פה פוטנציאל.

גדעון שלום: אי-אפשר לדעת.

גדעון שלום: אינך בא ואומר: "עוד חמש דקות הולך לקרות משהו", אלא אתה צריך להיות כל הזמן בהיכון על מנת למנוע את המצב הזה.

גדעון שלום: עזבו את המנהלים- - -

רן כהן: גדעון שלום, ברצוני לבקש ממך.

רן כהן: אני יודע שיש לך מטען עצום, ואפילו אילן זילברמן, אב שכול, מעריך את עבודתך.

רן כהן: בכל זאת, תן תשובות ענייניות לשני דברים שאותי מאוד מסקרנים.

רן כהן: דבר אחד, לגבי הרכב ועדת החקירה שנראה לי מאוד מוזר בלי רופא.

רן כהן: איך זה יכול להיות?

רן כהן: מדובר בהרכב ועדת החקירה ללא רופא וללא שיתוף משרד בריאות, וזה נראה לי מאוד לא סביר בעיניי.

רן כהן: הדבר השני, שאני מבקש לדעת הוא מה עשיתם עם מסקנות ועדת החקירה?

גדעון שלום: נחלק זאת לשניים.

גדעון שלום: יואב מריק יענה על השאלה הראשונה, ואני - על השנייה.

יואב מריק: אני בודק כל מקרה מוות, ויש לי גם סמכות להקים ועדה.

יואב מריק: בכל ועדה שאני מקים אני לוקח רופא, אחות או איש צוות מתאים.

רן כהן: אז, מה?

רן כהן: המנכ"ל הקים את הוועדה בלעדיך?

יואב מריק: במקרה הספציפי, הקמתי ועדה, ואחר כך המנכ"ל החליט שהוא רוצה את הוועדה שלו.

יואב מריק: הוא ממונה עלי, והוא המחליט.

יואב מריק: אבל, חוץ מזה, הבקרה- - -

רן כהן: לא נעים לי להגיד לך, אך כשהייתי שר בממשלה לא הקמתי שום פורום בלי להתייעץ התייעצות מאוד עמוקה עם אנשי המשרד שהם אנשי המקצוע.

רן כהן: אתה איש המקצוע.

רן כהן: מה המנכ"ל יודע?

רן כהן: הוא מונה על-ידי השר.

יואב מריק: אני בודק את כל המקרים, אבל למנכ"ל יש מטרה אחרת.

יואב מריק: הוא רצה את הוועדה מבחינה מנהלית.

יואב מריק: אנחנו בודקים כל מקרה מוות.

יואב מריק: אני ודאי רוצה שיהיו יותר אחיות ויותר רופאים.

יואב מריק: אבל צריך גם להבין שבאוכלוסייה הרגילה ילדים גם מתים, וזה לא רק אנשים עם פיגור שכלי.

יואב מריק: בארצות-הברית יש כל שנה- - -

רן כהן: איזו הצדקה זו?

אילה האר: נחכה למוות הבא.

יואב מריק: זה אסון.

יואב מריק: אני לא- - -

רן כהן: דרך אגב, על כל מקרה שילד נפטר אנחנו מנסים להגיע לפתרונות.

רן כהן: קיימנו פה דיונים, למשל, על נושא השימוש בצעצועים, וראינו שיש צעצועים שגורמים לילדים לפעמים למות.

רן כהן: וכן גם גני-ילדים ומצבם, ומגרשי משחקים.

רן כהן: כל אלה דברים שלפעמים קורים בהם אסונות.

רן כהן: זה שקורים אסונות זו לא סיבה להצדיק אסונות נוספים.

רן כהן: זו סיבה לעשות הכל כדי שזה לא יחזור על עצמו.

גדעון שלום: תן לנו לענות.

יואב מריק: כל מי שמת - זה אסון.

יואב מריק: אבל, צריך להבין שזה קורה גם באוכלוסייה הרגילה.

יואב מריק: למרות שאוכלוסיית אנשים עם פיגור שכלי, שלהרבה מהם יש גם CP – ואנו יודעים של-80%-90% מהאנשים עם עם CP יש בעיית פליטה – וזה הגורם שגורם לבעיות פלוס האי-שקט.

יואב מריק: אתה עם פיגור שכלי, אבל יש לך עוד בעיות נוירולוגיות ורפואיות שגורמות לך לבעיה בבליעה בפה או בוושט.

יואב מריק: אי-אפשר לעשות משהו עם זה.

רן כהן: דוקטור מריק, תאמין לי, שאני ממש עוקב אחרי כל מלה כדי לנסות לרדת לסוף דעתך.

רן כהן: אני נשבע לך שאינני מבין.

רן כהן: אני חושב שאתה היית צריך להגיד כרופא שאכפת לו מכל הנושא הזה, שכאן העניין פעל לא נכון; מבחינת משרד הרווחה למנות ועדת חקירה בלי רופא זה לא תקין.

רן כהן: וגם אם ממצאי ועדת החקירה היו בסדר גמור זה לא תקין.

יואב מריק: אבל, יש לי- - -

רן כהן: העובדה היא שאתה בעצמך מינית ועדה עם רופא - נכון?

רן כהן: לכן, העניין הזה לא- - -.

רן כהן: אז, בואו לא נצדיק זאת.

רן כהן: לדעתי, זה מקרה שראוי לנזוף במשרד הרווחה בגללו.

רן כהן: אין לי מלה אחרת.

גדעון שלום: ברצוני להוסיף.

גדעון שלום: שאלת מה עשינו עם מסקנות והמלצות הדו"ח.

גדעון שלום: תחילה, ברצוני להגיד שהתייחסנו לנושא בשלוש רמות: ברמת המעון, מבחינתי, תוקנו כל הליקויים שהיו תלויים במעון.

גדעון שלום: אם אנו ניתן למעון תוספת כוח אדם הוא יפעיל אותה, ואם אנו לא ניתן - הוא לא יפעיל אותה.

גדעון שלום: מבחינתי, המעון עשה הרבה מאוד פעולות שקשורות ביכולותיו מבחינת הכשרת הצוות.

גדעון שלום: במקרה הספציפי הזה בגלל האירוע הטראגי המעון החזיר את המטפל הרביעי אחרי שהאירוע קרה, אבל אני חייב להגיד פה שזו פעולה עצמאית של המעון, כי מבחינתנו לא תיקננו את המעון הזה יותר ממה שהיה גם לפני שנה וחצי או בכלל.

גדעון שלום: כלומר, כרגע המעון ממשיך לעבוד בתקינה הרגילה שלו, והוא נקט משנה זהירות מבחינתו.

גדעון שלום: מה שיותר חשוב כרגע מבחינתי - ואני חושב שגם לדיון - זה הנושא המערכתי בכלל מעונות הפנימייה.

גדעון שלום: לדעתי תקן כוח-אדם קשור בחקיקה או בהתדיינות של הנהלת המשרד מול הנהלת משרד האוצר.

רן כהן: אבל שניהם בידיכם.

רן כהן: יכולתם להלחם מול האוצר ולקבל זאת או ליזום חקיקה.

גדעון שלום: אדוני, אנחנו כל הזמן נלחמים.

גדעון שלום: אנחנו נמצאים במצב- - -

יוסי מלכה: תיזום הצעת חוק.

רן כהן: -- אני מודיע לכם, שאני אזום הצעת חוק לתקן את העניין הזה.

רן כהן: אני מאוד מבקש מדוקטור דור מדוקטור מריק וגם מגדעון שלום: תנו לי את כל הכלים של התקינה.

רן כהן: יוסי מלכה, אפשר גם ממך?

יוסי מלכה: ודאי.

רן כהן: אני מבקש תקינה בנושא רופא, אחות מוסמכת – על כל מספר ילדים – שעות היום, מספר המטפלים פר-ילד, ואולי גם בסגרגציה בין מוסדות שונים.

רן כהן: תנו לי את זה, ונעשה זאת בחוק.

רן כהן: אני מקווה שמשרד הרווחה יעזור לנו.

גדעון שלום: נעביר את כל האינפורמציה הרלוונטית.

רן כהן: אני מבקש שזה יהיה בהקדם.

גדעון שלום: ברצון.

גדעון שלום: אני מוכן להיפגש עם מנהלת הוועדה, ולתת לכם את כל החומר בלי שום בעיה.

גדעון שלום: כמו-כן בנינו ועדכנו את כל הידע המקצועי שלנו בתחום הזה, כי יש פה שוֹנוּת מאוד גדולה.

גדעון שלום: כמו שאמרתי, יש אנשים שנחנקים בלי שום סיבה, יש אנשים שנחנקים בגלל בעיית התנהגות.

גדעון שלום: אינני מדבר עכשיו על המקרה, אלא באופן כללי.

גדעון שלום: יש אנשים שנחנקים משום שהם סיעודיים ויש להם בעיות נשימה קשות מאוד, ואי-אפשר להקיש ממקרה למקרה.

רן כהן: שאלתי מה עשיתם עם מסקנות ועדת החקירה?

גדעון שלום: אני משתדל לענות.

רן כהן: אני מתנצל על כך שאני גם שואל זאת פעם חמישית.

גדעון שלום: בנינו ערכת הדרכה, כי אני חושב שזה חשוב מאוד; שנית, אנחנו מבצעים קורסי החייאה למטפלים וגם לצוות הרפואי.

גדעון שלום: לצוות הרפואי אנו מבצעים כל הזמן - - -

רן כהן: האם אתם עושים עם משרד הבריאות ביחד?

גדעון שלום: לא.

גדעון שלום: אנחנו מזמינים ממד"א.

מיקי דור: דוקטור מריק בתיאום איתי.

רן כהן: אם כך, תעשו זאת ביחד.

רן כהן: מה הבעיה?

גדעון שלום: אלו אוכלוסיות שונות, אבל זה בסדר.

גדעון שלום: אנחנו פיתחנו ערכה.

גדעון שלום: נדמה לי שדוקטור אמיר שוורץ נפגש עם הארגון שלכם, ואינני יודע אם איתךְ באופן ספציפי אבל עם מישהו מאצלכם.

גדעון שלום: אבל, אנו פיתחנו נוהל שקשור לאירועים חריגים וקשור למצבי סיכון של דיירים.

גדעון שלום: כמו-כן מצאנו כסף כדי לשדרג את נושא האחיות.

גדעון שלום: אני אקריא את ארבע המלצות הוועדה כדי שזה יהיה ברור: הנהלים וההנחיות לטיפול של כל הילדים במעון בוצעו במלואם; ערכת האכלה בוצעה במלואה; כרגע, יש לנו הערכה, ונתחיל בתהליך הטמעה; אחות מוסמכת במרפאה - אמרתי מה אנו מתחייבים לעשות בעניין הזה בשנה הבאה; תקן של ילדים אי-שקטים - גם אמרתי.

גדעון שלום: מבחינתנו, הכדור כרגע הוא בינינו לבין משרד האוצר.

גדעון שלום: במקביל, עשינו מהלך נוסף:

גדעון שלום: הקמנו ועדה משותפת לנו ולמשרד הבריאות, והיא בחנה את נושא החנק של הילדים והפטירות מזה מבחינה כללית ומערכתי של הנושא.

גדעון שלום: ממשרד הבריאות השתתפו דוקטור דורון הלפרין - מנהל מחלקת ניתוחי ראש וצוואר בבית-החולים "קפלן", דוקטור איתמר פומרנץ - סגן מנהל מחלקת גסטרו בבית-החולים "מאיר", פרידה קורנברוט - קלינאית תקשורת בכירה, ודוקטור מריק סייע לוועדה.

גדעון שלום: יש לנו הדו"ח של הוועדה הזאת, ואני גם אמציא אותה לוועדה.

גדעון שלום: קיימנו דיון פנימי במשרד ברמה של משנה למנכ"ל, ואני מודיע על דעתו שאנחנו מתחייבים לקבל את כל המלצות הצוות הזה.

גדעון שלום: יש שם גם התייחסות כלל מערכתית.

גדעון שלום: לדעתי, ערכת ההאכלה שדיברתי עליה קודם היא כרגע הכלי.

גדעון שלום: אתה יכול לעיין בה.

גדעון שלום: היא כרגע הכלי הכי אופרטיבי, מעשי ומיידי שאנו יכולים להתקדם איתו בתוך המערכת עצמה.

גדעון שלום: אם יהיה עוד תקן או יותר כסף – אלה דברים שקשה לי להגיד מתי יקרו.

גדעון שלום: אני יכול להתחייב שאת הערכה הזאת נטמיע בתוך המערכת שלנו.

גדעון שלום: דרך אגב, גם זה עולה כסף – להכשיר אנשים.

לאה ברקמן: כי אנחנו לא מדברים על הכנת ניירות ולעבוד עם דיירים ולעשות דברים, אבל זה חוזר לשאלת הכסף.

גדעון שלום: גם זה עולה כסף.

לאה ברקמן: כל דבר כזה, כדי לקדם דייר וללמדו לבלוע, מצריך אדם שיישב ויעבוד מולו, מעבר להשגחה.

לאה ברקמן: זה הכל כסף.

גדעון שלום: ברור.

רן כהן: מה הם גורמי הסיכון האחרים לילדים שאינם בתחום האכילה?

רן כהן: אני מבין שבזה כבר יש איזשהו טיפול.

יוסי מלכה: על הנושא הזה אומר בקצרה שלושה דברים שהם מאוד חשובים.

יוסי מלכה: באופן טבעי, אנחנו מדברים על חיים ומוות, כי זה המקרה שלפנינו, והוא בעצם היה הטריגר לדיון.

יוסי מלכה: אבל שיהיה ברור – ועל זה אין מחלוקת גם בין אנשי המקצוע – שביחס הזה של כוח-אדם לא רק שבעתיד אי-אפשר יהיה למנוע מוות של ילדים או נערים, גם אי-אפשר יהיה לתת להם טיפול ואיכות חיים ראויה.

רן כהן: ביחס של 1:7.

יוסי מלכה: ביחס של 1:8 אי-אפשר לתת טיפול ראוי לאנשים האלה, ובוודאי שלא להתיימר לדבר על שיקום.

יוסי מלכה: כי אנחנו הרי שמים אותם במוסדות מתוך תקווה שהמוסדות האלה גם יקדמו אותם וישפרו את איכות חייהם.

יוסי מלכה: דבר שני, ללא חקיקה הדברים לא ייעשו.

יוסי מלכה: לדוגמה, אך לפני מספר חודשים הצגת שאילתא לרב רביץ לגבי כוח-אדם שחסר במעונות הממשלתיים.

יוסי מלכה: אני אומר פה קבל עם ועדה, שאנו מדברים עכשיו על תוספת כוח-אדם.

יוסי מלכה: מדינת ישראל, קרי משרד האוצר ומשרד הרווחה, לא עומדים היום בפסיקת בג"ץ שמחייבת אותם לתוספת כוח-אדם ולהשוואתה לתקינה שהם קבעו.

יוסי מלכה: כלומר, אחרי שבג"ץ פסק במעונות הממשלתיים אין מספיק אחיות, אין מספיק עובדים סוציאליים, ואין אנשי חינוך שמחויבים בתקינה מכיוון שמשרד האוצר לא מעביר תקנים או מקפיא אותם בגלל התחשבנות בינו לבין משרד הרווחה.

יוסי מלכה: הסובלים הם 2,000 דיירים במעונות הממשלתיים, שעל-פי התקן הקיים – בלי תוספת ובלי מעורבות נוספת – לא מקבלים את הטיפול.

רן כהן: אם כך, הברירה היחידה שנשארה לנו היא ללכת למשטרה נגד משרד הרווחה ומשרד האוצר.

יוסי מלכה: אנו בדיוק עכשיו נמצאים בהכנת עתירה נוספת לבג"ץ.

רן כהן: בשביל מה בג"ץ?

רן כהן: בג"ץ כבר פסק.

יוסי מלכה: בג"ץ פסק, ועכשיו אנחנו הולכים על זילות בית-משפט, כי המדינה לא מיישמת פסק-דין של בג"ץ.

גדעון שלום: אם אתה תרשה לי, אענה לך.

יוסי מלכה: הדבר האחרון - גם אני עבדתי במשרד ממשלתי.

יוסי מלכה: הדיונים על מחסור בתקציבים מוכרים לי.

יוסי מלכה: אינני חי על הירח, ואני יודע שיש מאבקים.

יוסי מלכה: גדעון שלום, אם מדובר בנושא בעל סדר עדיפות גבוה, יש פה נייר שהכינה מחלקת המחקר על בסיס הנתונים שאתה העברת.

יוסי מלכה: באחד העמודים האחרונים יש הצעה לתקצוב.

יוסי מלכה: אנחנו הרי יודעים שאי-אפשר להרחיב מייד מ-1 ל-4, אנחנו מבינים את המגבלות.

יוסי מלכה: אי-אפשר לעשות קפיצת מדרגה בבת אחת, ובוודאי לא עד שיהיה חוק.

יוסי מלכה: אבל אם מדובר על מהלך הדרגתי שמקטין בשלב זה את היחס ל-1:6 בקבוצה הצעירה שהיא בכל זאת בעייתית - אני רואה שמדובר בסך-הכל ב-2.6 מיליוני שקל.

יוסי מלכה: אני שואל את עצמי שאלה פשוטה מאחר שעבדתי במערכות כאלה: האם במסגרת התקציבים של משרד הרווחה אין רזרבות תקציביות?

יוסי מלכה: אין אפשרויות תמרון כדי להעמיד את התקציב הזה וכדי לנסות לתת טיפול קצת יותר טוב לילדים האלה?

יוסי מלכה: אדוני היושב-ראש, אני מסופק.

רן כהן: אני מודה לך.

רן כהן: דפנה, בבקשה.

דפנה קלנברג: אבקש מהוועדה הזאת לא רק להתייחס לענייני התקנים, אלא באמת גם לענייני העברת הידע וההכשרה.

דפנה קלנברג: אשמח לתרום מכל ידע שקיים ב"בטרם" ולהצטרף לוועדות שציינו פה ולהיות שותפים לכל התהליך.

רן כהן: אני מאוד מודה לך.

רן כהן: אני גם אשמח מאוד אם את תעבירי אלי נייר גם לקראת חקיקה כזאת שאני רוצה להכין בשם הוועדה לכנסת.

רן כהן: אני יודע שהכנסת יוצאת לפגרה, אבל אנו לא נהסס להכין אותה כדי להניחה על שולחן הכנסת ולהמשיך זאת בכנסת הבאה.

רן כהן: רבותי, פחות או יותר תמו הדברים.

רן כהן: אני מודה על האמת שהדברים מאוד קשים לי.

רן כהן: מדובר באסון גדול, ואני שב ומשתתף באסונה של משפחת זילברמן ובאסון הילד רון.

רן כהן: לדאבוני הרב, אין לי דרך אחרת אלא לומר שמשרד הרווחה נהג בכשל מוחלט גם בהרכב ועדת החקירה וגם ביישום החלטות ועדת החקירה.

רן כהן: לכן אין דבר שאני יכול לומר אותו באופן יותר פשוט מאשר לנזוף במשרד הרווחה על ההתנהלות הזאת.

רן כהן: אני חושב שזו הייתה טעות איומה ונוראה.

רן כהן: אני ממליץ בפני משרד הרווחה לנהוג במטופלים שמתים מתאונות כמו שצה"ל מטפל בתאונות של חייליו.

רן כהן: החיילים הם בנינו, ואלה הם בנינו, ובעניין הזה צריכה להיות רמת חומרה גדולה יותר.

רן כהן: אני מתכוון להעביר את ההחלטה הזאת גם לראש הממשלה בתפקידו כשר הרווחה וגם לסגן השר רביץ בתפקידו כסגן שר הרווחה.

רן כהן: בעניין הזה אי-אפשר לעבור לסדר-היום.

רן כהן: כמו-כן הוועדה תובעת ממשרד הרווחה ליישם לאלתר את כל המסקנות של ועדת החקירה בעניין הזה, כולל התקנים, ההדרכה וההכשרה – כל אלה חייבים להיות.

רן כהן: וכן לשתף בזה את כל הגורמים במדינה, כמובן את משרד הבריאות, וגם גורמים אחרים שיכולים לסייע בהעמקת היכולת של המוסדות הללו לתת מענה מיידי ומיטבי כדי שהילדים יוכלו להיות שמורים בבריאות מוחלטת.

רן כהן: אמרה אילה האר, ובצדק גמור: רבותי, אין לנו דרך אחרת, אלא לדעת שהילדים האלה מופקדים – חייהם, בריאותם ועתידם – בידי המוסדות.

רן כהן: המוסדות חייבים לעשות פה עבודת קודש בשמירה על הילדים הללו.

רן כהן: האחריות של משרד הרווחה עצומה, ואין ברירה אלא לטפל בה ברגישות מאוד גבוהה, ויותר גבוהה מכפי שמתקיים עכשיו.

רן כהן: אני רוצה לצאת לעזרת משרד הרווחה.

רן כהן: הוועדה תעביר חקיקה שתתקין את כל התקנות, גם לגבי מספר הילדים, לגבי הימצאות רופא, אחות מוסמכת, ומספר מטפלים על כל ילד בכל סוג מהילדים, לפי הנזקקות שלהם.

רן כהן: אני מבקש את העזרה שלכם בכך; אנא, תעבירו אלינו תוך 5-6 ימים את כל הנתונים, ואנו נכין את החקיקה.

רן כהן: אני בטוח שזה יעזור למשרד הרווחה לקדם את הדברים גם במשרד האוצר.

רן כהן: גדעון שלום, אני מבקש שתוך פרק זמן מאוד קצר - לא לחכות לחקיקה - תהיה אחות מוסמכת בכל מוסד כזה.

רן כהן: אני תובע זאת באופן קטגורי מהשר ומסגן השר.

רן כהן: זו האחריות שלהם, שבכל מוסד כזה יהיו אח או אחות מוסמכים עם ניסיון, כי הניסיון שדרוש שם הוא יותר מאשר עם אנשים שיכולים לתפקד באופן נורמטיבי.

רן כהן: אני מבקש שהעניין הזה ייעשה במהירות האפשרית.

רן כהן: זה מה שאנו יכולים לעשות בשלב הזה.

רן כהן: בשם הוועדה אני שב ומשתתף בצער ההורים והמשפחה.

רן כהן: אני מאוד מקווה שלא יקרו עוד אסונות כאלה.

רן כהן: אני רוצה לקוות שגם משרד הבריאות וגם משרד הרווחה ישלבו ידיים כדי שהפעילות של כל המוסדות בתחום שמירת בריאותם של הילדים במיוחד – כי זו הוועדה לזכויות הילד – תהיה מלאה ומוחלטת.

רן כהן: אני מודה לכם.