ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 509, 2005-11-28 11:20

אברהם פורז: רבותי, בוקר טוב לכולכם, על סדר יומנו הצעה שהוגשה על-ידי חבר הכנסת בריזון בעניין סכנה לסגירת תחנת הרדיו 88FM.

אברהם פורז: כרגע המציע נכנס לדיון, אדוני ינמק את הצעתו.

רוני בריזון: אדוני היושב-ראש, חברי, משום מה, בוודאי מתוך רצון טוב – אני משוכנע שרק מתוך רצון טוב – החליטה ועדת דינור, ואני קורא מתוך דוח הוועדה, לגבי "קול הדרך לעסקים", הוא השם הרשמי של 88FM: "הוועדה אינה רואה צורך ברשת כחלק משידורי הרדיו הציבורי".

רוני בריזון: סתמו ולא פירשו.

רוני בריזון: מה זאת אומרת "איננה רואה צורך ברשת כחלק..."? מה הם כן רואים?

רוני בריזון: מה הם רוצים לעשות עם התחנה הטובה הזאת, שאני מוכרח להודות שאני מאחד ממאזיניה הקבועים, פחות או יותר?

רוני בריזון: אני חושב שהתחנה הזאת, ראוי לה שתישאר ותמשיך להיות מופעלת בדיוק כשם שהיא מופעלת היום, שהרי היא עושה רק טוב.

רוני בריזון: לא נכנסתי לפרטים, ואולי כאן נקבל פירוט, לגבי הצד הכלכלי-פיננסי של התחנה.

רוני בריזון: אולי נגזר שיעלה עליה הכורת משום שהיא מפסידה כספים בקצב אדיר, אולי למישהו יש טענות כלפי הניהול שם?

רוני בריזון: אולי יש סיבות אחרות שבגללן החליטה כך הוועדה המכובדה.

רוני בריזון: אני מבין שההמלצות של אותה ועדה אושרו על-ידי הממשלה, וחזקה על השרה הממונה שקיבלה את רשות השידור לידיה שתרצה לממש את ההחלטות האלה.

רוני בריזון: מדוע אנחנו יושבים כאן ואיננו יודעים, לא מה המדינה מבקשת לעשות ולא למה היא מבקשת לעשות זאת.

רוני בריזון: ועוד יותר מזה: מה יעלה בגורלה של התחנה הטובה הזאת, שאני חייב להודות, כמו שאמרתי, שהיא אחד משני המפלטים שלי.

רוני בריזון: אדוני היושב-ראש, ודאי כמוני, כשאנחנו בנסיעות, אנחנו צריכים לעבור את כל גווני הספקטרום האלקטרו-מגנטיים ולהאזין לכל התחנות שמשדרות חדשות, כי הרי מחדשות אנחנו חיים, הפוליטיקאים.

רוני בריזון: איפה נמצא לנו מפלט?

רוני בריזון: בשתי תחנות.

אברהם פורז: גם שם יש חדשות.

רוני בריזון: כן, אבל אפשר להימנע מהן, יש שני כפתורים, שאם אתה מסובב אותן לכיוון הנכון, אתה מנוע מהצרה הזאת.

רוני בריזון: כמובן, יש משוכללים יותר, שבהם יש לחיצים.

רוני בריזון: אני נמלט ל"קול המוסיקה" או לחבריי ב-88FM, מה שנקרא בארצות-הברית בלשון עם זר easy listening.

רוני בריזון: זה באמת מרגוע לנפש יגעה.

רוני בריזון: בשנה שעברה נאלצתי להילחם על גורלה של "קול המוסיקה".

רוני בריזון: נראה שהשנה, בכוחות משותפים, נצטרך להילחם על קיומה של התחנה הטובה השנייה.

יוסי שריד: גם אני – איך אומרים לפעמים באופן וולגרי, וחבר הכנסת בריזון לקח לי את המילים, אפילו את האילוסטרציות,

רוני בריזון: אני מבקש סליחה ומחילה, אדוני, לא התכוונתי.

יוסי שריד: ראשית, ראוי לבקש סליחה, וההתנצלות מתקבלת.

יוסי שריד: גם אני אשתף אתכם בחוויותיו של מאזין.

אברהם פורז: ב"גלי צה"ל" לא מעוניינים בסגירה, כדי שתהיה פחות תחרות?

אורי אריאל: הוא מתוקצב על-ידי המדינה, אין לו בעיה.

אורי אריאל: זו אחת השערוריות.

אברהם פורז: עכשיו יש לו פרסום.

אורי אריאל: יש פרסום, אבל גם תקצוב מדינה.

יוסי שריד: אנחנו – תהיה המשמעות של "אנחנו" אשר תהיה – ולא רק אנחנו, מן הסתם, מורעלי חדשות.

יוסי שריד: לפעמים אדם רוצה למצוא מנוח לכף רגלו, שלא לדבר על מנוח לאוזנו, ואין מנוח.

יוסי שריד: בפעם האחרונה שזה קרה לי, זה היה אמש.

יוסי שריד: נסעתי מחיפה בדרכי לתל-אביב, בכל התחנות היו דברים שאינם אהובים עלי באופן מיוחד, ואם אתם רוצים פירוט, אני מוכן לפרט – היו כל מיני רוחות מכל מיני צדדים: רוחות צפוניות, רוחות דרומיות, והרוחות האלה לא סחפו אותי הרחק.

יוסי שריד: חיפשתי מנוח.

יוסי שריד: אני לא רוצה להחניף לאנשי 88, ולומר להם שהם הבחירה הראשונה שלי, כי כידוע אין דרכנו בחנופה.

יוסי שריד: עברתי ל-91.3 או ל-94.4, וגם שם, אבוי, התפתחה נגרייה כלשהי.

יוסי שריד: יש לי גם מה לומר על "קול המוסיקה", ותמסרו להם את זה בהזדמנות: בעצם "קול המוסיקה" נערך בשנים האחרונות על-פי ביקורת שמתפרסמת במוסף "הארץ".

יוסי שריד: אם משמיעים סתם שוברט או בטהובן או ברהמס או מאהלר או ברוקנר – מה, זה שגרתי.

יוסי שריד: אם משמיעים מיני קקופוניות – זה מקורי, וכותבים דברי שבח במוסף "הארץ", שזו תוכנית נדירה.

יוסי שריד: אני גם לא מבין את המושג "עורך".

יוסי שריד: הם עורכים את שוברט, את בטהובן, את ויולדי?

רוני בריזון: אם תרשה לקטוע: אותן יצירות שאדוני מדבר עליהן הן אלו שאני נותן להן את השם הגנרי: סימפוניה לחזן וחוט דנטלי.

יוסי שריד: משהו דנטלי מכל מקום.

יוסי שריד: אפשר בהחלט לשבור את השיניים.

אברהם פורז: לאף אחד מכם אין נגן דיסקים?

יוסי שריד: יש, גם את המפלט הזה אני מכיר, אדוני היושב-ראש.

יוסי שריד: מכיוון שנואשתי, ראיתי שעל התוכנית הזאת ששודרה באותו זמן ב"קול המוסיקה" לא תהיה התענגותי, עברתי ל-88, ודווקא היה בסדר.

יוסי שריד: כברירת מחדל זה דווקא היה בסדר גמור.

יוסי שריד: אני אוהב את התחנה הזאת.

יוסי שריד: אני מקשיב לה.

יוסי שריד: חבר הכנסת בריזון, זה בהחלט מרגיע אותי.

יוסי שריד: ואם זה מרגיע אותי, אחרים על אחת כמה וכמה.

יוסי שריד: יש מעט מאוד דברים שמרגיעים אותי.

אברהם פורז: צריך לשדר את זה בבתי חולים בזמן ניתוח.

יוסי שריד: אבל יש חשש שלא יתעוררו בזמן, ובזה אני דווקא מבין.

יוסי שריד: היה ברור שמשום שזו תחנה מצליחה, 88FM לא ירחק היום ויחשבו לסגור אותה.

יוסי שריד: זה דבר מאוד אופייני, לא רק במערכת השידור הציבורית, אלא גם במערכת החינוך, נניח.

יוסי שריד: כאילו אין דאגות.

יוסי שריד: אם יש משהו מתוקן, טורחים לקלקל אותו, כאילו אין די בדברים המקולקלים שמן הראוי לתקנם.

יוסי שריד: זה מין עולם הפוך.

יוסי שריד: אני מבין מחומר הרקע שהוכן לנו שהתחנה אפילו מצליחה כלכלית, ואפילו מרוויחה כסף.

יוסי שריד: זה בכלל בלתי נסבל.

יוסי שריד: אם יש משהו שמרוויח כסף, מוכרחים מייד להפקידו בידיים פרטיות, כדי שמישהו ירוויח מזה.

יוסי שריד: קמה תחנה, אנשים טרחו עליה, עמלו עליה, התייגעו, בנו אותה, ועכשיו היא מרוויחה.

יוסי שריד: המפעל שנקרא רשות השידור אינו רווחי באופן מיוחד, אז יש מקום אחד צנוע שמרוויח משהו, אז אותו רוצים להוציא החוצה ולתת למישהו אחר להרוויח.

רוני בריזון: או לסגור, חלילה.

יוסי שריד: אם זה מרוויח, ואתה מבין בזה יותר, יימצא לזה קונה.

יוסי שריד: אלא מה?

יוסי שריד: דא עקא, כפי שאומרים בלשון המאמרים הראשיים המיושנים, מי שיקבל זאת לידיו יקבל אומנם תחנה מצליח, ומן הסתם גם ירוויח כסף, אך הוא ירצה להרוויח עוד יותר כסף – שזה בסדר גמור.

יוסי שריד: ומשום שהוא ירצה להרוויח עוד יותר כסף, הוא ישדר מה שמשדרים בכל מקום.

יוסי שריד: אז מה מותר האדם מן הבהמה?

יוסי שריד: מה מותר הערוץ הזה מן ההתבהמות?

יוסי שריד: הרי כבר אין מותר.

יוסי שריד: אז נקבל עוד תחנה.

יוסי שריד: ואני אסע מחיפה לתל-אביב ולא יהיה לי לאן לברוח, ואני בטוח שיחד אתי יש עוד כמה מאות אלפים של מאזינים.

יוסי שריד: אני לא מבין את העניין.

יוסי שריד: מכיוון שנדמה לי שעמדתי הובהרה, באופן דו-משמעי מעט, אבל בכל זאת, אני חושב שאפשר לקצר בישיבה, ולקבוע שהוועדה תקבע שהיא איננה מסכימה בשום פנים להפרטה של 88FM, והיא קוראת למי שצריך להחליט, שרת המשפטים,

רוני בריזון: ויש לה עוד כמה תפקידים.

יוסי שריד: בלאו הכי היא מאוד עסוקה עכשיו בעניינים אחרים, כולנו עסוקים, והיא עסוקה יותר, היא גם עסוקה במינוי שופטים וכך הלאה – אז שתניח לעניין הזה, עד לאחר הבחירות בוודאי.

יוסי שריד: גם לאחר הבחירות נעשה כמיטב יכולתנו, הצנועה אומנם, כדי שהתחנה תמשיך להתקיים במתכונתה הנוכחית.

אורי אריאל: קודם כול, חסרה כאן שרת המשפטים, אלא אם יש מי שמייצג אותה.

דנה נופילד: אני ממשרד המשפטים.

אורי אריאל: יש כאן נציג לוועדה?

ערן ניצן: אני נציג האוצר.

ערן ניצן: הצוות שלי היה בוועדה.

אברהם פורז: אתה מרגיש כמייצג הנאשמים.

אורי אריאל: יושב-ראש הוועדה, אני חושב שהאפשרות להפריט היא לא סוף העולם.

אורי אריאל: לא צריך להגזים.

אורי אריאל: ראית שכששאלת על נגן דיסקים היה לאן לברוח.

רוני בריזון: הבעיה עם נגן דיסקים שהוא מעלים לחלוטין את גורם ההפתעה.

רוני בריזון: תמיד יודעים מראש מה שומעים.

אברהם פורז: אם אתה קונה דיסק חדש, אל תקרא, תשמע.

אורי אריאל: אני לא בעד להפריט בהכרח, אבל מהתיאור כאן נשמע כאילו אני לא יודע מה.

יוסי שריד: שזה כמו התנתקות מעזה.

יוסי שריד: יש רק אסון אחד.

אורי אריאל: אני מציע ליושב-ראש לעשות דיון על שידור בערוצים דיגיטליים, מה שמרחיב את אפשרויות השידור פי מאה ויותר.

אברהם פורז: ב-FM אין מחסור בתדרים, לא ממש.

אורי אריאל: יש גם בעיה בתדרים, יש כמה בעיות.

אורי אריאל: אבל בכלל, אני לא תולה את זה דווקא בדבר הזה.

אורי אריאל: אז אפשר לאפשר להרבה מאוד תחנות לשדר מגוון עצום של תוכניות כאלה ואחרות.

אורי אריאל: אני אומר זאת לפעם אחרת, זה לא הדיון היום.

אורי אריאל: זה שווה דיון ודחיפה.

אורי אריאל: זה עסק שיש בו סיבוכים והשקעות, אבל פעם אחת משקיעים ואפשר לנוע עם זה קדימה.

אורי אריאל: לא המצאנו את זה.

אורי אריאל: אנחנו די מפגרים בעניין הזה.

אברהם פורז: נשמע את נציג האוצר.

ערן ניצן: אני רכז בתחום התקשורת במשרד האוצר.

ערן ניצן: אני עומד מאחורי המלצת ועדת דינור.

אברהם פורז: ועדת דינור הציעה להפריט את התחנה?

אברהם פורז: יש היום חקיקה שמאפשרת תחנה על-אזורית?

אברהם פורז: החוק הוא רק לגבי תחנות אזוריות.

אברהם פורז: אז הכוונה להעביר תיקון לחוק שיאפשר תחנה ארצית ולצאת למכרז?

ערן ניצן: ההמלצות הוועדה הן כרגע ברמה של החלטת ממשלה, יש צורך לפרוט אותן לחקיקה, אך זה עוד לא יושם במלואו.

אברהם פורז: הכוונה היתה לתקן את החוק באופן שאפשר לעשות תחנה ארצית פרטית?

ערן ניצן: אוכל לתאר את הכוונה שעמדה מאחורי המשפטים שנאמרו על הרדיו.

ערן ניצן: אפתח ואומר שגם אני אוהב לשמוע את 88FM.

ערן ניצן: אני חסיד של טל השילוני.

ערן ניצן: דווקא משום כך יש קושי לבוא ולהסביר.

יוסי שריד: זה יצר להרוס את זה, ברור.

יוסי שריד: כמו המתנ"סים, יש מפעל מצליח, החלטתם להרוס.

אברהם פורז: חבר הכנסת שריד, זה נציג של האוצר.

אברהם פורז: בין שאנחנו אוהבים א עמדתו ובין שאיננו אוהבים אותה, אנחנו צריכים לשמוע אותו בסבלנות ובנימוס.

יוסי שריד: כשאני שומע אותם בשרי נעשה חידודין חידודין.

ערן ניצן: הקושי בדיון על 88FM הוא בקונטקסט.

ערן ניצן: הוועדה לא קמה בשביל לדון בתחנה הזאת, היא קמה כדי לבחון את השידור הציבורי בישראל, על הקשיים והחולאים שבו.

ערן ניצן: אנחנו במשרד האוצר, עם רשות השידור, אמונים על תקציב של 800-900 מיליון ש"ח בשנה, ונדרשים לספק בגין התקציב את המוצר הראוי ביותר.

רוני בריזון: שמעת על המושג "כבשת הרש".

ערן ניצן: הוועדה, עם רשות השידור וגורמים נוספים, בחנה איך אפשר לייעל את השידור הציבורי.

ערן ניצן: נדמה לי שרוב היושבים כאן מסכימים שיש דרכים לכך ושהדברים חשובים.

רוני בריזון: מה התקציב השנתי של התחנה?

ערן ניצן: מייד.

ערן ניצן: אחד הדברים שהוועדה בחנה הוא תחום הרדיו.

ערן ניצן: המסקנה שהיא הגיעה אליה היא ששידור ציבורי לא צריך תשע תחנות.

ערן ניצן: זה לא קורה בעולם.

ערן ניצן: לשידור הציבורי יש ערוץ טלוויזיה אחד, ולפי התפיסה הזאת אפשר היה להקצין ולומר שכך יהיה גם ברדיו.

ערן ניצן: אם כי אנחנו לא עושים זאת.

אברהם פורז: יש גם ערוץ 33, הוא חלק מרשות שהידור, וגם הטלוויזיה החינוכית, בשני ערוצים.

ערן ניצן: לא, זה משרד החינוך.

ערן ניצן: זה לא רשות השידור.

אברהם פורז: דיברת על שידור ציבורי.

אברהם פורז: מה לי אם זו רשות ציבורית או זה משרד ממשלתי?

ערן ניצן: העובדה היא שיש פה משאב במחסור, כמו בטלוויזיה כך גם ברדיו.

ערן ניצן: הכוונה לתדרים.

ערן ניצן: העובדה היא שהשידור הציבורי תופס תשעה מתוך כלל התדרים, וצריך להתמודד עם העובדה הזאת.

אברהם פורז: יש היום ביקוש לפתיחת תחנות רדיו אזוריות נוספות?

אברהם פורז: גם כך כולן מתנדנדות מבחינת רווחיות.

ערן ניצן: לא רק שיש ביקוש, אלא שאסיים את דברי בדברים לגבי הרדיו הדיגיטלי, כי זה יכול להתקשר.

ערן ניצן: גם זו עבודה שנעשית באוצר.

ערן ניצן: התפיסה היא שצריך לצמצם את היקף התדרים שמוחזקים בידי הציבור, ולאפשר להם להשתחרר החוצה.

יוסי שריד: התפיסה של מי?

ערן ניצן: הוועדה, ועדה ציבורית.

אברהם פורז: לא, זו ועדה ממשלתית.

ערן ניצן: ממשלתית, סליחה.

יוסי שריד: ואם היא ציבורית, אז מה?

יוסי שריד: אתה מדבר על "התפיסה", כאילו מדובר באקסיומה.

ערן ניצן: הדרישה היתה לייעל את השידור הציבורי.

ערן ניצן: הרבה מאוד מהעבודה נעשתה בתחום הטלוויזיה וחלק נעשה בתחום ברדיו.

ערן ניצן: הדרכים לייעל את השידור הציבורי ברדיו הן להפחית את מספר התחנות שמשדרות.

ערן ניצן: הוועדה בחנה אילו תחנות הכרחיות ואילו לא הכרחיות.

ערן ניצן: הגיעו למסקנה שראוי שרדיו ציבורי יטפל במקומות שיש בהם כשלים, שבלעדיו לא תקום תחנה.

ערן ניצן: למשל "קול המוסיקה" – אחת מהמלצות הוועדה היא להמשיך ולתחזק את התחנה הזאת.

ערן ניצן: כך לגבי "רשת ב'".

אברהם פורז: "רשת ב'" ו"רשת ג'" הן רשתות דגל, כך אתם קוראים לזה.

אברהם פורז: אז לא תשודר מוזיקה ישראלית אם אתם תרדו מ"רשת ג'"?

אברהם פורז: אף אחד לא ישדר בספקטרום מוזיקה ישראלית?

רוני בריזון: איך אתה מגדיר כשלים, אם לא אוכל להקשיב למוזיקה שמוצאת חן בעיני, זה כשל?

אברהם פורז: אם ג' היא רשת דגל, למה 88FM היא לא רשת דגל?

ערן ניצן: כשל – תחנה שלא יכולה להתקיים באופן מסחרי.

ערן ניצן: כולנו מסכימים.

ערן ניצן: זה נכון לגבי השידורים לעולה, זה נכון לגבי "קול המוזיקה".

ערן ניצן: תחנת רדיו פופולרית מוצלחת כמו 88FM, או מוצלחת פחות, יכולה למכור את עצמה, את זמן האוויר שלה.

ערן ניצן: אומרים ש-88FM לא תוכל להמשיך להתקיים אם לא תהיה חלק מרשות שידור.

ערן ניצן: אבל כל היושבים כאן, שהם מאזינים אדוקים של התוכניות, מפריכים את העובדה הזאת.

ערן ניצן: גם המספרים שמראים פה, שמאות אלפים מקשיבים לתוכנית, מפריכים זאת.

ערן ניצן: דווקא תחנה שיכולה לכוון לקהל מסוים, והיא יכולה לכוון עצמה לקהל כזה או אחר, יכולה לקבל פרסומות.

אברהם פורז: האם כספי משלמי האגרה מסבסדים את התחנה הזאת, או היא רווחית מהפרסום?

ערן ניצן: איזו שאלה?

ערן ניצן: כספי האגרה מסבסדים את כל הרדיו ברשות השידור.

אברהם פורז: אנחנו מנסים לבודד את התחנה, אם כי קשה, כי זו לא יחידת רווח נפרדת.

אברהם פורז: אם מבודדים הפרסום מול העלויות, איפה אנחנו עומדים?

ערן ניצן: אנחנו מכירים את עלות התפעול של 88FM, אני לא מכיר נתון לגבי מספר הפרסומות של התחנה, מה הפילוח מבחינת הפרסומות.

ערן ניצן: אולי רשות השידור תוכל לעדכן בעניין הזה.

ערן ניצן: אבל אם התחנה רווחית, קל וחומר.

ערן ניצן: אם התחנה רווחית, למה הציבור צריך לממן אותה.

רוני בריזון: אתה יודע מה היקף ההוצאה, אך אינך יודע את היקף ההכנסה.

ערן ניצן: היקף ההוצאה כפי שהוא מוכר לי, ואיני מומחה גדול לזה, הוא כ-30 מיליון ש"ח לתחנת רדיו.

ערן ניצן: זה הנתון שאני מכיר, לכל אחת מתשע התחנות.

אורי אריאל: מה זה, ממוצע?

טל השילוני: זו טעות רצינית, סטייה גדולה.

ערן ניצן: עדיין לא נכנסים למספרים.

ערן ניצן: השאלה היא הקונצפט.

ערן ניצן: הוועדה דנה בקונצפט.

ערן ניצן: אין סיבה שהשידור ימומן מכספי האגרה.

רוני בריזון: הבנתי, אתם מחפשים כשלים לממן אותם.

ערן ניצן: נכון.

יובל מסקין: אני לא מבין שום דבר בכלכלה.

יובל מסקין: אגיד שני דברים שנאמרו שהם לא נכונים: ראשית, התחנה הזאת זולה בהרבה, כי כל העובדים שם לא עובדים בכוח הסכמים רגילים של עובד-מעביד ברשות השידור.

יובל מסקין: אני, עובד ותיק ברשות השידור, משתכר בדיוק כמו אחרון המגישים שהגיע.

יובל מסקין: אנחנו מקבלים סכום קבוע לשעה, והוא לא משתנה – לא בשבתות, לא בחגים, לא בלילות ולא באקסטרות.

יובל מסקין: זה לעניין הכספים.

יובל מסקין: שנית, אם אני יודע משהו על שידור ציבורי או על אחריות הציבור בקשר לתרבות – וזה העיסוק שלי בכל החיים הבוגרים שלי, גם בצדדים אחרים, של ועדות מטעם המדינה וכו' – זו תחנה ציבורית פר אקסלנס.

יובל מסקין: בתוך אותו easy listening, שאנחנו שמחים שדיברתם עליו, שזורים בגאווה דברים ששום רשת אחרת לא משדרת.

יובל מסקין: מבחינת ההתכוונות שלנו, אנחנו יותר נועזים מ"קול המוסיקה", יותר מתקדמים ממנה – לקהל שצורך את המוזיקה הזאת: מוזיקת עולם, ג'ז, בלוז, מוזיקה לועזית שלא מושמעת בשום מקום אחר, וגם מוזיקה עברית שלא מושמעת בשום מקום אחר.

יובל מסקין: היום תקליט שיוצא בארץ, בכל התחנות האחרות משמיעים שתי רצועות.

יובל מסקין: את הלהיטים.

יובל מסקין: מתי כספי, אריק איינשטיין, אנשים כאלה – לעולם לא מושמעת הרצועה השלישית, או הרביעית או החמישית.

יובל מסקין: אם זו לא תרבות, אם זה לא רוחב יריעה, אני לא יודע על מה מדברים.

יובל מסקין: התחנה הא ציבורית.

יובל מסקין: ביום שתהיה בידיים פרטיות, היא נגמרה.

יובל מסקין: ראינו זאת אלף פעמים, גם ברדיו וגם בטלוויזיה: כשידיים פרטיות לוקחות משהו תרבותי, אנחנו רואים מה קורה.

יובל מסקין: אולי כל זה לא עומד מול הטיעונים, אני לא יודע ולא נכנס לזה.

יובל מסקין: אבל לומר שהתחנה ממילא תצליח ולא יקרה לה כלום כשתעבור לידיים פרטיות – זה לא נכון.

יובל מסקין: שגיאה.

יובל מסקין: אם אתם מחליטים לסגור כזה דבר, דעו בדיוק מה אתם עושים.

יובל מסקין: אל תגידו שאתם לא סוגרים.

טל השילוני: שמי טל השילוני.

אברהם פורז: תמיד רק שומעים אותך.

טל השילוני: אני מאחורי הקול.

טל השילוני: יואב גינאי, מנהל התחנה, ואני, גם אלו שהקמנו אותה בימיה הראשונים.

טל השילוני: נקראנו לאמנון נדב והחלטנו להוציא לאור משהו שלא קיים כמותו במדינת ישראל בשום תחנת רדיו, וזה נוסף על דברי יובל מסקין.

טל השילוני: אני רוצה לתקן נתון של ערן ניצן, כשהוא דיבר על 30 מיליון ש"ח.

טל השילוני: התחנה שלנו עולה מיליון ש"ח בשנה, היא מעסיקה קבוצה של אנשים שעובדים על בסיס של מסירות,

אברהם פורז: זה בטח יותר עם המשדרים והתקורות.

טל השילוני: 1.4 מיליון ש"ח.

טל השילוני: כל עובדי התחנה עובדים בשכר נמוך מאוד, שלא עודכן מיום הקמתה, שזה לפני עשר שנים.

טל השילוני: היא שמה לה למטרה מוחלטת ומוצהרת לשדר מגוון רחב ביותר, מגוון אקלקטי, של מוזיקה מכל הסגנונות.

טל השילוני: זו תחנה שרק בה אפשר לשמוע אומנים שאינם נכנסים לרשימות השידור בתחנות אחרות, שאין להם שום סיכוי להישמע וגם להתפרנס או להופיע.

טל השילוני: היא פתוחה לשמוע כל דבר, אין בה play list אין ארבעה אנשים שיושבים כמו ועדת חכמים עליונה ומחליטים מה שיר טוב ומה שיר לא טוב.

יאיר אלוני: ועדה מסדרת.

רוני בריזון: אני מבקש לא לזלזל, בבניין הזה כבודה של ועדה מסדרת הולך ועולה מרגע לרגע.

יוסי שריד: כך יש סיכוי שיסדרו שם פזמונים של שמעון פרס.

טל השילוני: יכולנו לראות את מספר התגובות העצום, שלא יכונו לחלום עליו, כשהידיעות על האפשרות שאולי מישהו יפריט אותנו או ימכור אותנו החלו לטפטף לעיתונות – כמות אדירה של תגובות מאנשים שבאמת אוהבים לשמוע מוזיקה, אוהבים תרבות, זה חשוב להם.

טל השילוני: הם אפילו יצאו בהמוניהם לרחובות, לעצרת ספונטנית שאורגנה על-ידי אנשים שאנחנו לא מכירים, מאזיני התחנה, שתי נשים שאמרו שצריך החוצה לצאת ולזעוק.

טל השילוני: זה עבר מפה לאוזן, לא בפרסומות, לא על אוטובוסים, לא "עכבר העיר" – לא היה שום מדיום שבו הדברים האלה מתפרסמים בדרך כלל.

טל השילוני: זה הכוח של התחנה הזאת, היא יכולה להתקיים אך ורק במסגרת השידור הציבורי.

טל השילוני: זה ברור חד-משמעית.

טל השילוני: עוד תיקון לנתון של ערן ניצן בנוגע לשוק.

טל השילוני: אם מנסים להשוות בין הרייטינג של "רשת ג'" לרייטינג של 88FM, הרייטינג של "רשת ג'" גבוה בהרבה משלנו, כך לפי סקר ה-TGI, שהוא הסקר היחיד שמתפרסם בנוגע להאזנה לרדיו – כי אין people meter ברדיו, כל הסקרים מונחים על-ידי אינטרסים כאלה ואחרים, ולא אכנס לזה עכשיו.

טל השילוני: תחנה כמו שלנו יכולה להתקיים רק במסגרת השידור הציבורי, וזאת חובתו של השידור הציבורי לאפשר למאזינים לשמוע, להשכיל, להרחיב את דעתם, להתרשם מדברים שאין להם יכולת לשמוע בשום מקום אחר.

יואב גינאי: אני מנהל התחנה.

יואב גינאי: בדוח הוועדה התחנה נקראת "קול הדרך לעסקים".

יואב גינאי: היו כל מיני אבולוציות.

אברהם פורז: אין שום עסקים.

יואב גינאי: אין שום עסקים, כבר כמה שנים, וגם השם שונה, הוא 88FM.

יואב גינאי: התחנה התמצבה כתחנה שמטרתה להעביר חומר איכותי מכל הז'אנרים ולשדר אותו.

יואב גינאי: אנחנו לא עובדים על-פי רייטינג, הוא לא כל כך מעניין אותנו.

יואב גינאי: אנחנו עוסקים בעבודה אומנותית יצירתית, וזאת המטרה.

אברהם פורז: יש לכם פרסום?

יואב גינאי: כן.

אברהם פורז: זה עובד?

אברהם פורז: אם יש פרסום מסחרי, סימן שיש רייטינג, כי המפרסם לא יפרסם אם יחשוב שלא שומעים.

רוני בריזון: אבל לא משעבדים את התכנים לטובת הפרסום, מה שעלול לקרות.

יואב גינאי: בניגוד לתחנות המסחריות, איננו בונים את לוח השידורים שלנו על-פי רייטינג.

אברהם פורז: כן, אבל מתוך שלא לשמה בא לשמה.

אברהם פורז: אף-על-פי שאתה חושב שאתה לא מכוון לרייטינג, כנראה יש רייטינג.

רוני בריזון: יש רייטינג של מאזינים.

רוני בריזון: אני עוד מחכה לשמוע את הביצוע המקורי של דולי וילסון של השיר ב"קזבלנקה".

טל השילוני: אז תבקש.

אברהם פורז: רגע, לא בחודש הקרוב, כי ייאמר שהכול בגלל שיר אחד.

אברהם פורז: יש שוחד בכסף ויש שוחד אחר.

רוני בריזון: אני הסתבכתי פה.

רוני בריזון: איזה שוחד?

רוני בריזון: כל הציבור נהנה.

אורי אריאל: מר פורז יסביר לחברו לסיעה אחר כך.

אברהם פורז: אסור לבקש אפילו שיר.

רוני בריזון: באיזה עולם אנחנו חיים.

יואב גינאי: מה שקרה במדינת ישראל אחרי פריצת הרדיו האזורי הוא שכל התחנות המוזיקליות משדרות על-פי play list לצורך רייטינג.

יואב גינאי: התחנה היחידה שלא עושה את זה היא אנחנו, ואולי גם "קול המוסיקה".

יואב גינאי: זה סוד קסמה.

יואב גינאי: זה גם הכוח התרבותי שלה.

יואב גינאי: זה המשקל הסגולי שהיא מנסה ליצור.

אברהם פורז: יש לך אומדנים כספיים לגבי היקף ההכנסות מפרסום והיקף ההוצאות?

יאיר אלוני: הכנסות של כ-8 מיליון ש"ח שנתי.

אברהם פורז: וההוצאות הן בטח חצי מזה?

אברהם פורז: אפילו פחות.

יאיר אלוני: סדר גודל, אם מביאים בחשבון תקורות ומשדרים וכו'.

אברהם פורז: כלומר, זו לא תחנה מפסידה.

יאיר אלוני: כשלעצמה הרשת רווחית.

רוני בריזון: רווחית יפה.

יאיר אלוני: אבל תזכור שבשידור ציבורי יש סבסוד צולב, כי "קול המוסיקה" לא רווחית.

אברהם פורז: ברור, אבל הפרטה שלהם לא פותרת את החור של "קול המוסיקה".

רוני בריזון: להיפך.

אברהם פורז: מילא אם היית מוכר את שתיהן בחבילה.

רוני בריזון: אני מבקש, לא לתת רעיונות לנציגי האוצר.

יואב גינאי: התחנה מכסה את הוצאותיה.

אברהם פורז: ואולי מרוויחה.

אברהם פורז: עוד מישהו רוצה להוסיף?

בועז כהן: אני עורך ושדרן בתחנה, משנת 2001.

בועז כהן: רוצה לדבר על המוזיקה הישראלית, התרבות הישראלית, ואני לא אומר "עברית" אף שזה כולל גם את ה"עברית" בתוכה.

בועז כהן: ערך מוסף אחד של 88FM הוא שידור מוזיקה ישראלית שאינה משודרת בשום תחנה ישראלית אחרת.

בועז כהן: ב"רשת ג'" יש play list וב"גלגל"צ" יש play list מצומצם ובתחנות אזוריות גם כן – בשנים האחרונות נוצר מצב שיש שפע האדיר של יצירה שנוצרת בישראל ברוסית, באנגלית, בערבית, ואף אחד לא יכול לשדר את זה.

בועז כהן: "רשת ג'" משדרת רק מוזיקה עברית, "גלגל"צ" משדרת רק מוזיקה של יוצרים ישראלים בעברית, ובפלח מצומצם.

בועז כהן: יש מעל למאה יוצרים ישראלים שפועלים בשטח, עושים דברים יפהפיים, והצינור בינם לבין הציבור שאמור לצרוך את המוזיקה הזאת חסום.

בועז כהן: אין להם דרך להגיע.

בועז כהן: 88FM הפכה להיות הבית שלהם, לצערי.

בועז כהן: הייתי שמח אם היו עוד ערוצים שמשדרים את המוזיקה הזאת לקהל.

בועז כהן: כרגע זה לא קיים.

בועז כהן: אם כורתים גם את הצינור הזה, יש כמאה אומנים ישראלים, או יותר, המון, שאין להם דרך להעשיר את התרבות הישראלית ביצירה שלהם.

יוסי שריד: האם הוועדה המלומדת שמעה אתכם?

טל השילוני: למה שתשמע?

רון ורטהיימר: אולי ברדיו.

טל השילוני: מה יש לנו להגיד?

טל השילוני: לא.

טל השילוני: אולי שמעו כמוך, בדרך מחיפה.

בועז כהן: אני חושב שזה פן מאוד חשוב, אם מדברים על תרומתה של תחנה:

בועז כהן: אני לא נכנס לשום עניין כלכלי או כספי, אבל יש כאן פרדוקס מצחיק.

בועז כהן: זה כמו הבדיחה על השפן, שבכל מקרה רוצים להרביץ לו, עם כובע או בלי כובע.

בועז כהן: אם מפסידים כסף, צריך לסגור, כי מפסידים.

בועז כהן: אם מרוויחים כסף, צריך למכור.

בועז כהן: זה נראה לי אבסורד.

בועז כהן: אבל אני רוצה לדבר על התרומה לתרבות, לא על העניין הכלכלי.

בועז כהן: התרומה לתרבות נראית לי דבר מאוד חשוב.

בועז כהן: כמו שספריות ציבוריות הן דבר חשוב.

בועז כהן: אנשים יכולים לקנות ספרים בחנויות.

רוני בריזון: כמה פעמים נלחמנו עליהן כאן?

יוסי שריד: כל מי שייכשל, המדינה תישא בנטל.

יוסי שריד: כל מי שיצליח, אחת דתו – להיות מפורט.

דנה נויפלד: אני רוצה לומר משהו קצר.

דנה נויפלד: אנחנו עדיין בשלב מוקדם.

דנה נויפלד: בשלב זה הממשלה אישרה את עקרונות הדוח.

דנה נויפלד: השרה עוד לא קיבלה החלטה.

דנה נויפלד: כפי שאמר ערן ניצן, זה חלק מרפורמה רחבה בהרבה בשידור הציבורי, רפורמה שתצריך חקיקה מקיפה.

דנה נויפלד: זה רק סעיף אחד ברפורמה הגדולה.

דנה נויפלד: כשזה יעלה לחקיקה, מובן שכל הדעות יישמעו.

דנה נויפלד: זה עדיין שלב מוקדם, והשרה טרם החליטה לגבי הדוח.

רוני בריזון: אני רוצה להעיר שבין יתר המלצות הדוח יש המלצה לפטר לאלתר 1,000 עובדים מרשות השידור עד סוף 2006, שם זה מאוד מאוד ספציפי.

רוני בריזון: אני מציע שההחלטה הזאת תקוים כמו ההיא.

אברהם פורז: השידור הציבורי אצלנו, והשידור בכלל, סובל מכל מיני דברים שאין במקומות אחרים בעולם.

אברהם פורז: אני לא חושב שיש הרבה מדינות שיש בהן תחנות צבאיות, כמו "גלי צה"ל" ו"גלגל"צ", זו תופעה ייחודית ישראלית.

אברהם פורז: אילו הייתי אורח מבחוץ הייתי אומר: שומו שמים, הצבא משדר לאזרחים בתחנת רדיו?

אברהם פורז: רק חונטה צבאית יכולה לעשות זאת.

אברהם פורז: ובכל זאת, "גלי צה"ל" הוא פרויקט יפה, שמכשיר דורות של עיתונאים, ולא הייתי רוצה שייסגר.

אברהם פורז: מצד שני, אילו אמרו לי שלמשרד החינוך והתרבות יש תחנת טלוויזיה, והוא משדר מהדורת חדשות, "ערב חדש" בטלוויזיה החינוכית, בלי שום פיקוח ציבורי, הכול בכפיפות לשר, הייתי אומר: שומו שמים, מהדורת חדשות פרטית של השר?

אברהם פורז: נורא ואיום.

אברהם פורז: אנחנו צריכים להסתכל על זה במציאות הישראלית ולא בתיאוריה.

אברהם פורז: לפעמים התיאוריה מבהילה, אבל בפרקטיקה זה טוב.

אברהם פורז: יש כלל בסיסי, שאם משהו לא מקולקל, אל תתקן אותו.

אברהם פורז: תקן את המקולקל.

אברהם פורז: יש הרבה מה לומר על הערוץ הראשון בטלוויזיה, על העלויות שלו, התפוקות שלו, הרייטינג שלו.

אברהם פורז: שם יש הרבה מאוד מה לעשות.

אברהם פורז: אבל למה לגעת ב-88FM, תחנה שהיא גם רווחית וגם נותנת דבר ייחודי – וככל שאני מבין, אם זה לא ישודר שם זה לא ישודר בשום מקום, כי בסופו של דבר זה מוטה לרייטינג נמוך.

אברהם פורז: מה לעשות עם אזרחים כמוני, שחלק מהתחנות שאני שומע לא עונות לי על הדרישות – והזכרתי את הדיסק כי הוא המפלט האחרון שלי, אני נמלט מתחנה לתחנה עד שאני מגיע אליו.

אברהם פורז: גם ב-88FM אני לא תמיד אוהב את מה שאני שומע, וגם משם אני נמלט לפעמים, אבל יש שם הרבה שאני אוהב לשמוע.

אברהם פורז: לכן, אם יותר לנו להפנות קריאה לממשלה ולשרה הממונה: לא נראה לנו בשלב זה – ואני חושב שאף אחד מחברי הוועדה אינו חולק על כך – שיש הצדקה כלשהי לבצע שינויים לגבי רדיו 88FM, לפני שמתעסקים בכלל ברדיו, שזה דבר יחסית מוצלח מאוד בישראל.

אברהם פורז: צריך לטפל בערוץ הטלוויזיה הממלכתי, שהוא בעייתי מאוד.

אברהם פורז: בכנסת ניהלתי כל הזמן מאבקים כדי שתרבות הרייטינג לא תשתלט על הערוץ השני ועל ערוץ 10.

אברהם פורז: כל המאבקים – פיקוח ציבורי, ז'אנרים, הפקות – הכול כדי לתת מענה משום שיש כישלון מוחלט של הערוץ הראשון.

אברהם פורז: הערוץ הראשון היה צריך להיות ערוץ ציבורי שנותן מענה.

אברהם פורז: הוא לא נותן מענה.

אברהם פורז: אז במקום שזה לא נותן מענה וזה גם עלויות מטורפות, שם לא מתכוונים לעשות משהו.

אברהם פורז: אבל אם רוצים לעשות, שיתחילו משם.

אברהם פורז: מה שמוצלח ועובד, תשאירו אותו לסוף הרשימה.

אברהם פורז: אני חושב שעל דעת כולנו אנחנו יכולים לסכם את הישיבה ולהחליט שאנחנו לשרה ולממשלה, למה שעוד נותר ממנה,

רוני בריזון: אל תשלחו ידכם אל הנער.

אברהם פורז: בבקשה ובדרישה לא לפגוע בתחנה.

יוסי שריד: החלטת הוועדה תועבר לשרת המשפטים.

אברהם פורז: החלטת הוועדה תישלח לשרה ציפי לבני ותונח על שולחן הכנסת.

אברהם פורז: סמכו עלי שאנסח זאת עם מנהלת הוועדה.

רוני בריזון: משפט אחד: להודות לאנשים הטובים שעושים במלאכה, ולאחל להם שימשיכו בעבודתם הטובה ליהנות ולענג אותנו בעתות צרה, וגם לא בצרה, להרבה מאוד זמן.

רוני בריזון: תודה.