ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 509, 2005-11-14 11:30

חיים כץ: שלום רב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

חיים כץ: חברת הכנסת נס, בבקשה.

לאה נס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

לאה נס: אני מודה לך על שהוועדה שיש לה סדר יום צפוף מאוד, מצאה לנכון לדון בנושא חשוב זה.

לאה נס: מדובר פה בהפרה בוטה של זכויות החולה.

לאה נס: באחרונה התברר כמה זמין ונגיש כל המידע האישי של אזרחי ישראל, כולל מידע רפואי חסוי.

לאה נס: בתקשורת נחשף שמשרדי הבריאות, הפנים והמשפטים עשו סדרת בדיקות פתע בבתי החולים, וגילו שאנשי מכירות ושיווק לובשים חלוק לבן, מסתובבים בין מיטות החולים, גם מציצים בתיקי החולים שנמצאים בדרך-כלל ליד המיטה, מציצים במסכי המחשב שמראים על מצב בריאותם וגם משוחחים בתמימות, מעודדים את החולים לשמוע על המידע הרגיש לגבי בריאותם, וכל זאת כדי להתאים להם ביטוח או תרופה שהם משווקים.

לאה נס: זה חמור, אך חמור עוד יותר, שהתברר שחלק מבתי החולים משתפים פעולה עם אותם אנשי שיווק ומכירות.

לאה נס: יש הסכמים בשכר עם אותם אנשי מכירות.

לאה נס: אני חושבת שנושא זה חמור ביותר.

לאה נס: מחולים שמענו שהם הוטרדו לאחר שהשתחררו מבתי החולים, הוטרדו על-ידי אנשי מכירות, שאחרי כל המידע רצו להציע להם את הביטוח הזה, את התרופה הזאת, ואנשים הזדעזעו – כל-כך הרבה פרטים אנשים זרים ידעו על כל המצב הבריאותי שלהם, והם חשבו שהכל נסגר בתיקם בבית החולים, ועכשיו התברר שכל מאן דהוא יכול לדעת.

לאה נס: אני חושבת שזאת הפרה מאוד בוטה, בתי החולים מרוויחים על מחלתם של החולים.

לאה נס: לאור תופעה זו הנחתי בדחיפות על שולחן הכנסת הצעת חוק שתתקן את חוק זכויות החולה, ואם יש הפרה של זכויות רפואיות על-ידי איש מוסד רפואי, הוא יהיה חשוף לסנקציה פלילית של מאסר עד שנה, וגם לקנס כספי.

לאה נס: בנוסף, יאפשר לחולים שהמידע הרפואי עליהם נחשף, לתבוע פיצויים גם ללא הוכחת נזק, כי אני לא חושבת שצריך לחכות להוכחת נזק, גם קשה מאוד להוכיח, אך זה לא אומר שבגלל זה אי-אפשר לקדם הליכים משפטיים ולתבוע פיצויים.

לאה נס: אני חושבת שאנו חייבים לדרוש את בתי החולים, את משרד הבריאות על המצב הזה.

אריה פז: הנושא הזה מוכר לי היטב.

אריה פז: לפני כשנה העביר לי מנכ"ל משרד הבריאות, פרופ' אבי ישראלי, פנייה של אשה מבוגרת מבית החולים הדסה, וכעבור זמן קצר עוד כמה פניות שהגיעו ישירות אלינו.

אריה פז: אנו מתייחסים בחומרה רבה.

אריה פז: הגעתי למסקנה שמדובר במכת מדינה - לא במוסד אחד או שניים.

אריה פז: הדברים האלה נעשים בהיקף גדול מאוד.

אריה פז: חשבתי שיש לשתף את משרד המשפטים, את הממונה על רישום מאגרי מידע, עו"ד יוספה טפיירו, אני וסגניתי מסרנו לה חומר, נפגשנו אתה, ואני מקווה שהגיעו להישגים במשרד המשפטים.

אריה פז: אני חושב שהיא התייחסה לזה במלוא הרצינות.

אריה פז: אני מצפה לבואה של הקולגה שלי, היועצת מהלשכה המשפטית, כי הדברים נמצאים גם על שולחנה של היועצת המשפטית.

חיים כץ: למה היא לא באה?

חיים כץ: הישיבה נקבעה ל-11:30.

חיים כץ: חוץ מלהעביר את זה למשרד המשפטים, עשיתם משהו במשרד שלכם?

אריה פז: אני העברתי למשרד המשפטים ואנו מחכים לגיבוש הצעדים.

אריה פז: אני מדבר בשמי, כי לא יכול לומר דבר שלא נידון בהנהלת המשרד, אך צריכים להיות צעדי ענישה חמורים ביותר.

אריה פז: אני חושב שההצעה הזאת צריכה להישקל בכובד ראש.

אריה פז: גילוי של האנשים המעורבים הוא מאוד קשה, אני אומר את זה גם מתוך ניסיון מדברים אחרים שאנו נדרשים אליהם.

אריה פז: יש שותפות אינטרסים בין זה שמוכר לזה שקונה, הדברים האלה נעשים לפעמים בפרוזדורים.

אריה פז: ניסינו לראות, אם אנו יכולים דרך מקורות מודיעיניים לקבל קצה מידע, לראות מי האחראים, גם בזה הדברים לא עלו יפה.

אריה פז: לפחות מצד הנהלת המשרד והמנכ"ל, הוא התייחס בכובד ראש לדברים שמסרנו.

אריה פז: אני מקווה שמשרד המשפטים יוכל להרחיב בסוגייה.

בנציון הכהן: אני ממשרדה של רשמת מאגרי מידע, עו"ד יוספה טפיירו.

בנציון הכהן: היא לא הרגישה טוב, והיות שאני ראש הצוות שמטפל בנושא מגזר הבריאות, אני מכיר את החומר.

בנציון הכהן: אכן אותם חששות הגיעו למשרד הרשמת שראתה זאת בחומרה וברצינות, ולכן הקימה צוות שכולל את שנינו, שתפקידו היחיד הוא לעשות ביקורת על חוק הגנת הפרטיות בכל מגזר הבריאות.

בנציון הכהן: התחלנו לעבוד על זה כבר בשנת 2004, אנו סורקים את כל בתי החולים הפרטיים, הממשלתיים, הארגונים הרפואיים במגזר הבריאות, לאו דווקא בתי חולים, ואנו מנסים לבדוק, הכצעקתה.

בנציון הכהן: אנו מנסים לבדוק, האם אכן היו הסכמים פורמליים בין הארגונים לחברות אזרחיות.

בנציון הכהן: קשה לחשוף הסכמים כאלה.

בנציון הכהן: בפועל לא מצאנו עד היום הסכמים כאלה, זה לא אומר שלא היו, אך התרומה הגדולה ביותר של עבודתנו עד היום היתה באפקט ההרתעה.

בנציון הכהן: ברגע שמנכ"לי בתי החולים יודעים שאנו מחפשים את העניין הזה, בטוח שהם חושבים פעמיים אם לעשות הסכם עם חברות כמו שח"ל או חברות אחרות שבזמנו היו חשדות שמקבלות מידע, הם יחשבו פעמיים ואני מניח שיירתעו מלעשות את זה, במיוחד שאנו מבהירים להם שהאחריות היא אישית על מנהל בית החולים, וזו גם אחריות פלילית.

חיים כץ: בכמה מקרים העמידו אנשים לדין מאז שמינו אתכם?

בנציון הכהן: כדי להעמיד לדין אני צריך להביא ראיות.

בנציון הכהן: המדיניות היום של הרשמת היא מדיניות יותר של הסברה והעמדת הדברים על סידורם בצורה נכונה כדי שהמנהלים יבינו, כי אולי לא כולם הבינו שאסור היה להם לעשות זאת.

בנציון הכהן: אנו זוכים לשיתוף פעולה ברמה של מנהלי בתי חולים.

בנציון הכהן: יש הנחיה מפורשת, שאם יימצאו מקרים חריגים שנוצרו הסכמים כאלה שהיוו פגיעה על-פי חוק הגנת הפרטיות, שמטילה גם אחריות פלילית בעניין זה, הרשמת לא תירתע מלנקוט אמצעים כאלה.

בנציון הכהן: כמובן, כל מקרה יש לדון לגופו של עניין.

בנציון הכהן: זה לא עניין פשוט, להעמיד לדין מנהל בית חולים.

אריה אלדד: נניח שיש חברה שאין לך הוכחה שקיבלה באופן מסודר מבית החולים את המידע על החולה, אך ברור לך שמידע זה הגיע לידה.

אריה אלדד: עצם העובדה שהיא עושה שימוש בפרטים רפואיים של החולה לא מאפשרת להגיש תביעה נגד אותה חברה?

בנציון הכהן: השאלה היא כבדה, לא ישבנו כדי למצוא תשובה לשאלה מסוג זה.

בנציון הכהן: יכול להיות שיש פה בעיה משפטית שצריך לבדוק אותה ביסודיות.

אריה אלדד: אם הוא יטען שבית החולים העביר לו את המידע – הנה לך קצה החוט.

אריה אלדד: אם לא, המידע הגיע לא כדין, אז שיעמוד למשפט.

בנציון הכהן: בדיוק על מקרה כזה קיבלנו באחרונה תלונה אחת, שהחברה האזרחית טוענת שהיא קיבלה את המידע הזה כדין מבית החולים.

בנציון הכהן: אנו חוקרים את המקרה הזה, ואם נמצא ראיות שיכולות להגיע עד העמדה לדין, לא נירתע לעשות זאת, כי אנו בהחלט רואים זאת בחומרה.

לאה נס: אני נסערת כשאני שומעת את משרדי הבריאות והמשפטים, ואני מצטערת לומר שאני שומעת גמגום בדברים הללו.

לאה נס: הדברים נעשים לאור היום, בכל המחלקות הם מסתובבים עם החלוקים הלבנים, לא עם תג של רופא.

לאה נס: הנושא ידוע.

לאה נס: יש ארבעה בתי חולים לפחות שנמצא על הסכמים כספיים שנעשו.

לאה נס: יש חוק.

לאה נס: לא מדובר בשבוע או שבועיים.

לאה נס: הנושא כבר מטופל, ולמרות זה, זה בעצלתיים.

לאה נס: אתם מדברים על זה שנתיים, ואחרי שנתיים אתם אומרים פה את הדברים האלה?

לאה נס: התשובות האלה מקוממות אותי.

לאה נס: יש פה עברות על חוק, ומשום מה הכל בעצלתיים.

לאה נס: עכשיו אני מבינה, למה זה יימשך עוד עשור.

חיים כץ: הבנתי שאתם לא עושים יותר מדי, אולי אני טועה.

אראלה גולן: היום ניתן, לדעתי, לא בהכשר, לחברות פרטיות להיכנס לבתי חולים, לעשות שימוש בחולות, בכסף של חולות, בחוסר-הבנתן, בהסכמת מנהלי המחלקות ובתמיכתם המלאה.

אראלה גולן: למשל, איסוף של דם טבורי לבנקים פרטיים בתמיכתם של מנהלי מחלקות ובכספן של החולות.

אראלה גולן: זה נעשה.

אראלה גולן: אני לא מאמינה שחוקית, מותר לעשות זאת.

אראלה גולן: חברות פרטיות מסתובבות בבתי חולים, בחדרי לידה, מנצלות את חוסר-הבנתן, את תמימותן ואת כספן.

מידד גיסין: נתקבל הרושם בדיון עכשיו שזה דבר חדש שהתגלה בשנה האחרונה.

מידד גיסין: אנו בצב"י בשנת 96' קיבלנו תלונות והגיעו לידינו חשבוניות אורגנליות של חברת נטל"י ועוד חברה ששילמו לחברה שמשכירה טלוויזיות בבית החולים, שילמו להם כסף ובחשבונית כתובים 183 שמות של חולים כפול X חשבוניות.

מידד גיסין: אני פניתי ליועץ המשפטי לממשלה, למבקר המדינה ולאגף החקירות במשטרה.

מידד גיסין: חודשיים לקח לי עד שקיבלתי תשובה מאגף החקירות במשטרה.

מידד גיסין: אחרי כחודשיים הופיעה כתבה גדולה בעיתון "הארץ" של רם רזניק, שדיבר על עניין זה.

מידד גיסין: צוטט נציג של משרד הבריאות, שאמר שאם הדבר נכון, זה חמור מאוד, ומשרד הבריאות ינקוט בכל הצעדים הדרושים.

מידד גיסין: בתי החולים הם בסדר גמור.

מידד גיסין: בהסכם של בית החולים עם החברה יש סעיף מיוחד שימנע ואוסר על החברה להעביר מידע.

מידד גיסין: מי שמעביר את המידע זה החברות המסחריות בתוך בית חולים.

מידד גיסין: יש בידי כתבה מפברואר 2004 מ"ידיעות אחרונות" על כל הסיפור הזה.

מידד גיסין: לא שמעתי על מנהל בית חולים אחד שביטל את ההסכם שיש לו עם החברה המסחרית על אי-עמידה בהסכם שיש לחברה עם בית החולים.

עדינה מרקס: אני מברכת בשם האגודה ובשמי ובשם, אני חושבת, כל החולים במדינת ישראל על הצעת החוק שאת יוזמת.

עדינה מרקס: זו הצעת חוק שייקח הרבה זמן להעבירה.

עדינה מרקס: לא חסרה לנו חקיקה.

עדינה מרקס: יש חוק הגנת הפרטיות, יש חוק זכויות החולה.

עדינה מרקס: לדעתי, אין היום חולה במדינת ישראל, וזה כולל אותי, כשהייתי חולה, שלא ניגש אליו נציג של חברה מסחרית וביקש לבטחו.

עדינה מרקס: הבעיה היא ביישום.

עדינה מרקס: ברגע שאדם אחד יגיע לבית המשפט, בין אם הוא שייך למערכת הרפואית ובין אם הוא שייך למערכת המסחרית, כי הסימביוזה בין שתי הקבוצות האלה היא גדולה מאוד, אני מאמינה שהעסק הזה יגווע.

עדינה מרקס: אם חושבים שזה רק העברות מידע בין חברות מסחריות לבתי החולים, הרי שזה נעשה בכל הרמות.

עדינה מרקס: זליגת מידע מתיקי חולה לכל מיני רשויות היא קיימת במיקרו ובמקרו.

עדינה מרקס: היה הסיפור על חקירת בית החולים אסותא על תרומת הביציות.

עדינה מרקס: הפרקליטות נתנה את כל התיקים של כל הנשים שקיבלו תרומת ביציות, זה עבר לעורכי דין פרטיים, בלי הסכמתם, בלי רשותם.

עדינה מרקס: רק השבוע הגיע אלינו מקרה של אשה שבעלה חולה במחלה תורשתית שמתבטאת בגיל מבוגר.

עדינה מרקס: רופא המשפחה רשם את הנתונים האלה בתיק של הבן הצעיר.

עדינה מרקס: הדבר הזה ירדוף גם את הבן הצעיר.

עדינה מרקס: באיזה רשות?

עדינה מרקס: הרופאים והמערכת לוקחים לעצמם חירות אדירה להפר את הקוד האתי ואת החוק.

אריה אלדד: אני רוצה להעיר במאמר מוסגר שאנו עושים כל יום רישום כזה בתיק חולה שאני אומר לו: האם חולה בסוכרת, כי אנו צריכים לדעת גם על הרקע התורשתי של החולה.

אריה אלדד: עצם העובדה שרשמו בתיק של חולה פרט לגבי אחד מהוריו, אינו פסול מבחינה רפואית, אולי הוא מבורך מבחינה רפואית.

אריה אלדד: הבעיה זה הפרסום של התיק.

יצחק אלשייך: הנושא הזה אצלנו זוכה לתשומת לב מאוד קפדנית מבחינת שמירת מידע.

יצחק אלשייך: אנו מפרידים במערכות המידע הממוחשבות שלנו בין המערכת המרכזית לבין מערכות פריפריות, כאשר יש אפשרות כניסה מקודדת רק למורשים.

יצחק אלשייך: הקושי העיקרי הוא כשצריך להפיץ את זה גם לרמה הפריפרית ביותר, לרמת המזכירה הבודדת, שהיא צריכה גם מידע מסוים שיעמוד לנגד עיניה כדי לאפשר את העבודה שלה.

יצחק אלשייך: אך גם בתחום זה אנו נוקטים אמצעים מיוחדים בנושאים רגישים במיוחד כמו בריאות הנפש, טיפולים בפוריות ותחומים רגישים נוספים שאנו יודעים שכרוכים בסטיגמה חברתית.

אריה אלדד: מחלת לב אינה כרוכה בסטיגמה חברתית, אך לא היינו רוצים שמידע על היות אדם חולה במחלת לב ידלוף לחברת אמבולנסים או לחברה שמשווקת לחצני מצוקה.

מידד גיסין: אני חושב שעלינו להפריד את המידע שעובר מתיק לתיק בתוך המערכת הרפואית, כי שם יש חוקים קובעים – לא שלא עובר מידע כזה - ולהתייחס בעיקר לנושא של חברות מסחריות שקשורות בתוך בתי החולים.

מידד גיסין: אני לא קיבלתי אף תלונה מקופת חולים.

מידד גיסין: הבעיה היא חברות מסחריות בתוך בתי החולים, שזה חוקי, שהחברות המסחריות קיימות בתוך בתי החולים, אך הן חתומות על חוזים וחייבות לעמוד בהתניות שחתמו עליהן.

איתי גורמז: המחויבות לשמור על סודיות רפואית היא אבן היסוד במערכת היחסים הזאת שבין רופא וחולה, וכל מיני צעדים כאלה בהחלט פוגעים במערכת היחסים הזאת.

איתי גורמז: זאת התקנה מבחינתנו, ולכן אנו מגנים את התופעות האלה.

איתי גורמז: הבנו שמשרדי המשפטים והבריאות מגבשים חבילת המלצות, לבדוק את החוקיות בכלל של ההסכמים בין בתי החולים לחברות המסחריות.

איתי גורמז: אנו דורשים שגם עמדת בתי החולים תעבור באופן מסודר לגורמים הרלוונטיים שבודקים את זה.

עדינה מרקס: כיום מתקיים דיון בפרויקט שנקרא פרויקט הרשומה הלאומית הממוחשבת.

עדינה מרקס: מדובר במערכת מחשוב של כל הרשומות הרפואיות בישראל.

עדינה מרקס: אחד החששות הגדולים בנושא זה הוא זליגת מידע מתוך הרשומות הרפואיות לפיזור לכל המערכת.

עדינה מרקס: הדברים האלה יגיעו לידי חקיקה, כרגע רק מתנהלים דיונים במישור העקרוני והטכני, אך יש לשים את הרמזור האדום, כי יש פה סיכון שמידע יזלוג לכיוונים לא נכונים.

אריה אלדד: אנו באמת עוסקים היום במצב שבו לכאורה משרדי הממשלה, למרות שהם מודעים לעברות על החוק, לא עשו די כדי לאכוף את החוק וכדי להגן על החולים.

אריה אלדד: לדברים שהועלו פה לא היתה תשובה אמיתית - לא מצד משרד הבריאות ולא מצד משרד המשפטים.

אריה אלדד: לא שמעתי הכחשה לעובדות, להפך – היה אישור לעובדות, אך יש כאן גרירת רגליים.

אריה אלדד: נדמה לי שהדיון הזה יכול להתמקד בדרישה ממשרדי הממשלה, להציג תוכנית, איך הם מתכוונים להתקדם בלוח זמנים קצר, איך הם מתכוונים להגן על החולים ששוכבים חשופים מכל בחינה שהיא בבתי החולים.

לאה נס: מקובל.

אראלה גולן: כמה שיותר מהר.

אריה אלדד: אנו יכולים לזמן כאן דיון מעקב בתוך חודשיים כדי לשמוע גם את משרד המשפטים וגם את משרד הבריאות, מה הם עשו לאור הנתונים שידועים להם.

אריה אלדד: אנו רוצים לשמוע, משרד המשפטים, האם יש התחלה של הגשת כתבי אישום כנגד מי שאתם יודעים עליו שחטא?

אריה אלדד: יותר מדי פעמים הסתתרנו אחרי האמירה, שלא ברור אם נשיג הרשעה.

אריה אלדד: אך יש כאן חולים ששוכבים במיטה, ואף אחד לא מגן עליהם.

אריה אלדד: אנשים מסתובבים עם חלוק, בלי חלוק, והמידע שלהם מסתובב חופשי במערכת, וזה מצב בלתי-נסבל לכל הדעות.

טטיאנה דיין: אנו התחלנו להתעסק בנושא זה לפני למעלה משנה בעקבות תלונות רבות של הציבור שהגיעו אלינו.

טטיאנה דיין: בעקבות הפעילות שלנו נכון לעכשיו, בחודשים האחרונים לא קיבלנו אפילו תלונה אחת.

טטיאנה דיין: פעם התופעה הרחבה הזאת היתה במחלקות יולדות.

טטיאנה דיין: שתי החברות הגדולות שהיו פעם להם הסכמים עם בתי חולים, לפי מה שזה פורסם גם בדוח הרשמת לשנה שעברה, למשל, בית החולים תל השומר, שהם באמת לא אכפו את החוזה את החוזה שהם חתמו עליו מצד בית חולים, כלומר על-פי החוזה, הם היו צריכים לנהוג בצורה מסוימת, וזה לא נעשה.

טטיאנה דיין: בעקבות הביקורות שלנו נוהל העבודה מול החברות שונה, ב-99% מבתי החולים כרגע אין הסכמים כאלה, כי ההנהלות כבר יודעות מה הבעייתיות של הנושא.

טטיאנה דיין: יש המון תלונות שהגיעו להנהלות, לכן הנושא הזה הופסק לגמרי.

טטיאנה דיין: בחודשים האחרונים לא ראינו אף תלונה של אזרחים, אפילו בתוך בתי חולים, על נושא של כניסת גורמים למחלקות.

טטיאנה דיין: רוב המידע הרפואי שיוצא, יוצא בהתנדבות החולים, כלומר החולים מדברים.

טטיאנה דיין: ניגשים אליהם, הם מוסרים את הפרטים שלהם.

טטיאנה דיין: זה לא משהו שנעשה דרך החוזים.

טטיאנה דיין: אנו מנסים עד כמה שאפשר לבדוק, היינו כבר ב-15 בתי חולים, אין הסכמים כאלה נכון לעכשיו.

אריה אלדד: כולנו מכירים את הידיעות הספורדיות שמופיעות בעיתונים לפעמים על חולה נפש כזה או אחר שלבש חלוק, התחזה למנתח מוח, וגם אז, להבנתי, בית החולים אחראי בהתרשלות על שמירת החולים שלו.

אריה אלדד: הטענות שלנו כלפי אותו אדם הן בעוצמה פחותה מאשר מול בית החולים.

אריה אלדד: אז גם אם מסתובבים לובשי חלוקי כאלה ואחרים, והחולים מיוזמתם מתנדבים למסור את המידע על מחלתם, אנו בהחלט מכירים מצב של חולה ששוכב בבית חולים, ומרגע שהוא לובש פיג'מה, מצבו הנפשי משתנה.

אריה אלדד: הוא מרגיש שהוא נתון לחסדיהם של לובשי החלוקים.

אריה אלדד: הוא באמת לא יודע להבחין בין רופא מטעם בית החולים לבין אחות מוסמכת מטעם חברה מסחרית.

אריה אלדד: לכן אי-אפשר לטעון, שעצם העובדה שהחולים מוסרים את המידע מיוזמתם פוטרת את בית החולים מאחריות.

אריה אלדד: לכן נדמה לי שבדיון המעקב שנרצה לקיים כאן, נכון יהיה שאם לכם יש מידע מעודכן ותלונות חדשות, תביאו גם אתם, כי לכאורה, מעצם העיסוק הציבורי בעניין, המצב ישתפר.

אריה אלדד: אני לא משוכנע שאכן כך הוא.

בנציון הכהן: ביחידת רשמת מאגרי מידע יש צוות פיקוח שמונה היום כחמישה מפקחים.

בנציון הכהן: הצבת שני מפקחים בכירים רק לנושא מגזר הבריאות בהחלט מעיד על החשיבות שהרשמת נותנת לנושא זה.

בנציון הכהן: אנו בתחילת הדרך, אנו מתכוונים לעשות עבודה כמיטב יכולתנו מבחינת בדיקה בכל מגזר הבריאות, ונשמח לכל דיון מעקב בעניין זה.

מידד גיסין: דובר פה על מתחזים בחלוקים.

מידד גיסין: אנו מדברים על משכירי טלוויזיות ומשכירי טלפונים שנכנסים בלי חלוקים חופשי למחלקות, והחברות שמשכירות טלוויזיות וטלפונים העבירו – היום אני לא יודע.

מידד גיסין: שוב נגיע למצב שהמשרדים יגידו שיקימו ועדה.

מידד גיסין: אני מקווה שהישיבה בוועדה על הנושא הזה והצילום בטלוויזיה, אני כבר לא מדבר שיעוררו מודעות אצל הציבור, אבל אולי גם כמה מנהלי בתי חולים רואים את השידור הזה, ואני חושב שהם היום ייזהרו.

מידד גיסין: אם זה נכון, שאין היום כמעט הסכמים לבתי חולים עם חברות מסחריות, איך הן עדיין קיימות בכל בתי החולים?

חיים כץ: אני לא חושב שיש משפטים ראויים יותר מאלה כדי לסיים את הדיון.

חיים כץ: אני מקווה שכולם ייקחו את זה לתשומת לבם, אלה שראו את הדיון בטלוויזיה, בטח הנוכחים פה.

חיים כץ: תודה רבה, הישיבה נעולה.