הוועדה המיוחדת לקידום מעמד הילד, כנסת 16, פרוטוקול מספר 142, 2005-11-08 13:30

רן כהן: שלום לכולם.

רן כהן: החלטנו עוד בדיון שקדם להתנתקות ודנו בנושא של גורל הילדים ומצבם של הילדים בתוך התהליך הזה, שאנחנו נעקוב אחרי המתרחש בנושא וגם על פי פנייתו של דוקטור קדמן מהמועצה לשלום הילד, שהציע שנקיים את הדיון הזה לנוכח המידע שהצטבר גם במועצה לשלום הילד וחשבתי לנכון, שהדבר הזה מאוד חיוני לעשות אותו עכשיו כיוון שמדובר בפינוי של ילדים ממקומות שבהם חיו חיים מאורגנים ומסודרים למצבים זמניים.

רן כהן: תמיד המעבר הזה מאוד קשה.

רן כהן: מר קדמן, בבקשה.

יצחק קדמן: אני מודה לך ואני חושב שחשוב שהישיבה הזאת מתקיימת ואני בטוח, שהיא תהיה בקונצנזוס מכל קצות הקשת הפוליטית, כי זה לא נושא פוליטי.

יצחק קדמן: היה אפשר להתווכח עד שהוחלט ועד שבוצע אבל כאשר בוצעה ההתנתקות, השאלה כבר איננה פוליטית.

יצחק קדמן: עכשיו זו שאלה אנושית מובהקת.

יצחק קדמן: כפי שאתה אומר, הוועדה הזאת קיימה ישיבות עוד לפני ובזמן האירועים עצמם, והיה לי חשש גדול מאוד שיום אחרי שהזרקורים יכבו, כל העניין הזה ישכח ובתוך זה גם נושא הילדים.

יצחק קדמן: קיבלנו הרבה מאוד תלונות.

יצחק קדמן: אני חושב שקרוב ל-4000 ילדים, אם אינני טועה, חיים היום במצב של תנאים לא תנאים.

יצחק קדמן: מדינת ישראל, בגדול, אני אומר דברים חמורים, מתעלמת מהם.

יצחק קדמן: זה לא יכול להיות וזה לא חשוב כרגע אם אתה בעד התנתקות או נגד ובאיזו מפלגה אתה.

יצחק קדמן: היה פה שבר נוראי.

יצחק קדמן: הילדים הללו עברו טראומה.

יצחק קדמן: אני לא מדבר על אותם ילדים שנפנפו אותם מעבר לחלון.

יצחק קדמן: אני מדבר על הילדים שעזבו בית, את מקום חייהם ומגוריהם.

יצחק קדמן: בשביל חלקם הגדול זה המקום היחיד שהכירו.

יצחק קדמן: הם נאלצו בנסיבות כאלה או אחרות לעזוב את הבית שלהם שנהרס.

יצחק קדמן: זה כבר נעשה.

יצחק קדמן: אז עכשיו בואו נקל עליהם, לא נזניח אותם.

יצחק קדמן: יש הרבה רצון טוב למשרדי הממשלה השונים ומיד נשמע ממנהלת מחוז משרד החינוך על פתרון כזה ואחר ונשמע ממשרד הרווחה מה הוא עושה, אבל השאלה היא לא איך לפתור את הבעיה של עוזרת לגננת במקום כזה או אחר.

יצחק קדמן: השאלה היא מה אנחנו עושים כדי להשיב לילדים האלה ולבני משפחותיהם את כבודם, את אורח חייהם הסדיר, את היכולת להשתקם כאשר המצב הנוכחי זה בלתי אפשרי.

יצחק קדמן: אינני מוטה ואין לי דעה פוליטית לכאן או לכאן לצורך הדיון הזה, אבל אני מתרשם שמינהלת סל"ע היא כישלון מוחלט.

יצחק קדמן: אפילו על דברים קטנים של אי חשיבה עד הסוף.

יצחק קדמן: אומרת לי אמא: שמו אותנו במלון בקומה עשירית ויש לי כך וכך ילדים.

יצחק קדמן: נכון שיש שם מעלית שבת.

יצחק קדמן: אני לא יודע אם מישהו מכם נסע במעלית שבת לקומה עשירית.

אורי אריאל: לא אמרת הכל כי בשעה 12:30 גומרים לאכול 300 איש של כפר דרום ואז כולם במעלית כדי לעלות.

אורי אריאל: במעלית שבת נכנסים 4 איש.

יצחק קדמן: באמת, קצת חשיבה וקצת שכל.

יצחק קדמן: מה, הילדים יהיו תקועים בשבת כל היום בחדרון כזה?

יצחק קדמן: תכף נשמע.

יצחק קדמן: זה ודאי לא ענינו של משרד הרווחה ולא של משרד החינוך.

יצחק קדמן: אני לא מחלק אחריות למשרדים.

יצחק קדמן: אני חושב שהיה צריך לדרוש הקמת מטה בין משרדי ולא מינהלת סל"ע.

יצחק קדמן: להרבה מאוד מהמתיישבים אין שום אמון במינהלת הזאת ואני מתרשם, שיש שם אוזלת יד מוחלטת כי העניין הזה סגור.

יצחק קדמן: ההתנתקות בוצעה.

יצחק קדמן: אני חושב שצריך לקום מטה בין-משרדי כדי להשקיע מאמץ עליון ולמצוא פתרונות ראויים לילדים האלה.

יצחק קדמן: הילדים האלה לא יכולים לחיות כמו צוענים וכמובן שגם המשפחות שלהם, מטבע הילדים אבל אני מדבר על ילדים.

יצחק קדמן: זה לא יכול להיות המצב.

יצחק קדמן: יש מזל שזו אוכלוסייה נהדרת כי היא יושבת בשקט ולא שורפת צמיגים ולא משתוללת ולא עושה שום דבר אחר.

יצחק קדמן: אולי זה חלק מה"אפטר שוק" של רבים מהאנשים שנמצאים שם.

יצחק קדמן: אי אפשר להמשיך ולהגיד שיהיה בסדר, שכבר עשו חפירות וצנרת במקום כזה ומדברים על תשתית במקום אחר.

יצחק קדמן: זה לא יכול להיות.

יצחק קדמן: אנחנו מוכרחים למצוא פתרון.

יצחק קדמן: עכשיו הגענו לחורף ואי אפשר להסתובב בחוץ ומוכרחים להחזיר את הזרקורים לעניין הזה, שנעלמו לחלוטין.

יצחק קדמן: זה כבר לא מעניין את התקשורת.

יצחק קדמן: אני לא רואה פה את המוני העיתונאים מסקרים את זה.

יצחק קדמן: כשדיברתי על זרקורים, אני מדבר על תקשורת ממדיה מאוד מסוימת ואני לא רואה אותם פה.

יצחק קדמן: הכל נשכח.

יצחק קדמן: לפי טעמי, אנחנו צריכים להתאחד מעבר לכל חילוקי דעות פוליטיים ואידיאולוגים ולדרוש עשייה מיידית, כדי שהילדים האלה יוכלו להתחיל להשתקם.

יצחק קדמן: במצב שבו הם זרוקים היום בכל מיני מקומות, קשה מאוד לדבר על שיקום הילדים האלה והם זקוקים לנו וצריכים את עזרתנו כדי להשתקם ולבנות סדר יום חדש.

יצחק קדמן: מספיק מה שהם עברו.

יצחק קדמן: עכשיו הם צריכים את השקט ומקום קבוע ומסודר, שיוכל להיות עבורם בית ובמצב הנוכחי זה לא קורה.

רן כהן: תודה רבה.

רן כהן: לגבי המסגרת של הדיון הזה: הדיון הזה לא בא לדון בהתנתקות.

רן כהן: כל מי שיש לו מטענים בעניין הזה, שיעמעם אותם.

רן כהן: אנחנו לא באים לדון במגורים של המשפחות בהתנתקות.

רן כהן: אנחנו לא באים לדון בגורל ההורים ובכל הדברים האלה.

רן כהן: אנחנו מדברים עכשיו על הילדים בלבד.

רן כהן: מנקודת הראות שבה מגיל לידה ועד שהולכים לצבא - אלה ילדים שאנחנו צריכים להיות מודאגים לגבי הגורל שלהם והחיים שלהם בנושא החינוך, הבריאות, הרווחה וכל אותם נושאים שילדים זכאים לקבל את התנאים והטיפול המקסימאלי.

רן כהן: אני מבקש, בואו לא ניסחף לכל מיני כיוונים כי ודאי שאפשר להעלות פה את נושא המגורים וכמה זמן.

רן כהן: בואו נדבר אך ורק על הילדים, כי זה מה שחשוב.

רן כהן: חברת הכנסת פינקלשטיין תדבר כי היא צריכה ללכת ואחריה, חבר הכנסת אריאל.

גילה פינקלשטיין: אני רוצה להמשיך את דבריו של דוקטור יצחק קדמן:

גילה פינקלשטיין: אני לא מגזימה כשאני אומרת שמדובר בטרגדיה אנושית.

גילה פינקלשטיין: האנשים שללו, רובם פליטים, אזרחי מדינת ישראל שהפכו לפליטים, שאיבדו אמון במשרדי הממשלה.

גילה פינקלשטיין: המשרד היחידי שעדין יש להם בו אמון ולא נחשב עוין כלפיהם זה המשרד של עמירה בן חיים, שהתקשרתי אליה בשבוע שעבר ואמרתי לה ששלושה ילדים עם צרכים מיוחדים בחינוך המיוחד מסתובבים מתחילת השנה ועד עכשיו ואין להם איפה להיות מהעיר אמונה.

גילה פינקלשטיין: תוך 24 שעות היא סידרה את העניין.

גילה פינקלשטיין: הילדים האלה בנתיבות, במוסד לחינוך מיוחד.

גילה פינקלשטיין: היום ישבה אצלי דוקטור יעל רוטנברג והראתה לי איך מטפלים בהם אחד אחד.

גילה פינקלשטיין: אני יודעת שרונית תירוש היתה במלון "ג'רוזלם גולד" בירושלים ונפגשה עם הילדים...

אורי אריאל: היא היתה בכמה מלונות.

גילה פינקלשטיין: שם הילדים אמרו שהם רוצים 2 עמדות של אינטרנט.

גילה פינקלשטיין: היא שלחה עמדה אחת והם המשיכו להתלונן והגיעו שתי עמדות של אינטרנט.

גילה פינקלשטיין: מבחינת משרד החינוך – הם משתדלים, אבל קשה לעמוד בזה.

גילה פינקלשטיין: אם אומרים לאישה שגרה במלון, מורה, אמרו לי שאני עובדת באשקלון אז כל בוקר אני צריכה להגיע לאשקלון.

גילה פינקלשטיין: ב-8 אני חייבת להיות בכיתה, אבל אני צריכה לשלוח את הילד שלי במלון, זה לא בית.

גילה פינקלשטיין: הארעיות משגעת אותם.

גילה פינקלשטיין: אין להם בית קבוע, ההרגשה שאתה זמני וכל האווירה של המלון, אז עד 8 היא צריכה להספיק לשלוח ילד לגן וילד לבית ספר.

גילה פינקלשטיין: איך היא יכולה לנסוע למקום העבודה הקבוע שלה באשקלון?

גילה פינקלשטיין: פנתה אלי משפחה אחרת ממיתר, והם רוצים שהילדים ילמדו במיתר.

גילה פינקלשטיין: המועצה אומרת: אם אתם רוצים שהילדים שלכם ילמדו במיתר בבקשה תשנו את הכתובת בתעודת הזהות.

גילה פינקלשטיין: אבל מה זאת אומרת?

גילה פינקלשטיין: זה משמע לשנות זהות והם עוד לא יודעים איפה הם גרים.

רן כהן: זה לשם מקום מגורים.

גילה פינקלשטיין: הם גרים זמנית במיתר.

גילה פינקלשטיין: הכל זמני.

עמירה חיים: משבצים את הילדים איפה שהם רוצים.

גילה פינקלשטיין: קשה לחיות כשהארעיות הזאת משתלטת עליך ואין לך ביטחון שזה הבית שלך.

גילה פינקלשטיין: מה זאת אומרת לשנות את הכתובת בתעודת זהות?

גילה פינקלשטיין: הם זמניים במיתר, אז הילד שלהם לא יכול להיכנס לבית ספר במיתר.

גילה פינקלשטיין: הם מרגישים אומללים.

גילה פינקלשטיין: מתייחסים לילדים האלה כאל ילדים רגילים ולא לוקחים בחשבון שכולם במצב של פוסט-טראומה.

גילה פינקלשטיין: לא יכולים להתייחס אליהם בנהלים הרגילים של משרד החינוך ולהגיד להם: אתה גר פה, אז עכשיו תלמד פה.

גילה פינקלשטיין: לא, חייבים להתחשב בנושא הקהילתי לפחות אחרי כן מה שהם עברו, שיישארו עם החברים שלהם.

גילה פינקלשטיין: משרד החינוך לא יכול לנהוג לפי הנהלים הרגילים שלו.

גילה פינקלשטיין: צריך להתחשב בילד ואם צריך להסיע אותו – אז להסיע אותו.

גילה פינקלשטיין: במילא זה סבל עבור הילד.

גילה פינקלשטיין: הילדים האלה צריכים לקבל יחס מיוחד.

גילה פינקלשטיין: לא יכולים להעמיד אותם בסטנדרטים של ילדים רגילים ולהכניס אותם לריבוע הזה של ילדים רגילים - -

רן כהן: כשאתם מפנים את הדברים האלה למשרד החינוך, הדברים האלה נפתרים?

רן כהן: האם יש אוזן קשבת במשרד החינוך ומשרד הבריאות ומשרד הרווחה וכשמעלים בפניו את הסוגיה היא נפתרת.

גילה פינקלשטיין: תראה, יש נוער שנפגע נפשית ורגשית ואין טיפול בנוער הזה.

גילה פינקלשטיין: יש לנו שלושה בני נוער שהם בטיפול פסיכיאטרי, באשפוז ואל תשכח שלפני הגירוש - -

רן כהן: בני כמה?

גילה פינקלשטיין: בני 16,17 שלושה בני נוער.

יעקב מרגי: לא היה להם עבר פסיכיאטרי?

גילה פינקלשטיין: מומחים שבדקו אותם גילו שיש להם חסינות נפשית הגבוהה ביותר לבני נוער במדינת ישראל - -

רן כהן: מה זה חשוב?

רן כהן: אני מבקש מדוקטור בלהה נוי ומיקי דור לרשום את הדברים ולהשיב.

גילה פינקלשטיין: - למה זו טרגדיה אנושית?

גילה פינקלשטיין: תאר לך שילד בא מבית הספר ושואל את אבא שלו: אבא, מה עשית היום?

גילה פינקלשטיין: רובם מובטלים.

גילה פינקלשטיין: כל האווירה של המשפחה.

גילה פינקלשטיין: הנוער הזה נבדק בגוש קטיף בזמנו ומצאו שהם בעלי חסינות גבוהה ביותר.

גילה פינקלשטיין: זה נוער נהדר.

גילה פינקלשטיין: זה הנוער הטוב ביותר במדינת ישראל וצריך לעזור לו לשקם את עצמו ולא להמשיך להרוס אותו.

גילה פינקלשטיין: למצוא את האמצעים לשקם אותו, כי זה המאגר האנושי הטוב ביותר שיש למדינת ישראל.

גילה פינקלשטיין: הם נמצאים ביחידות המובחרות והם החיילים המצטיינים ומוכרחים למצוא את הדרך לעזור להם ולמרות שאני לא יכולה להישאר כי הגיעה משלחת משוויץ שמחכה לי, צריכות להיות מסקנות מעשיות.

גילה פינקלשטיין: למשל, הרעיון של דוקטור יצחק קדמן שאמר להקים מטה בין-משרדי, למרות שאנחנו יודעים שהם לא נותנים אמון במשרדי ממשלה - -

מיקי דור: יש מטה שפועל.

גילה פינקלשטיין: אז למה הם כל כך ממורמרים?

גילה פינקלשטיין: למה כל כך קשה להם ולמה הם כל כך בוכים?

גילה פינקלשטיין: המעברים האלה מעצימים את הבעיות.

רן כהן: תודה רבה חברת הכנסת פינקלשטיין.

רן כהן: אני מבטיח לך שגם בהיעדרך נמשיך את הדאגה באותה רמה.

גילה פינקלשטיין: אם הם ימשיכו להיות במלונות האלה, הם יהיו אומללים.

גילה פינקלשטיין: הם לא יכולים להמשיך לחיות במלונות.

רן כהן: אנחנו לא מדברים עכשיו על המלונות.

רן כהן: שידאגו שבמלונות יהיו להם נתונים שהם זקוקים להם, גם אם צריך להביא לשם בתי ספר או קרוואנים.

רן כהן: חבר הכנסת אורי אריאל, בבקשה.

אורי אריאל: אני רוצה להגיד שיש טיפול ויש הרבה דברים טובים שנעשים.

אורי אריאל: צריך לזכור את זה, כי הרי מטבע הדברים מעלים את הבעיות, כי הישיבה נועדה לפתור בעיות ולא נועדה לשבח אחד את השני ולטפוח על השכם.

אורי אריאל: בכל אופן, צריך להגיד תודה לכל מי שעושה ויש רבים כאלה, אבל יש גם אחרים בתוך החברה שאנחנו מכירים.

אורי אריאל: יש מספר בעיות שאני רוצה לגעת בהן ואחרי כן, אתייחס להצעה של דוקטור קדמן, לענין הקמת מינהלת שכזאת.

אורי אריאל: אתן לכם דוגמה: בבתי המלון גרים ההורים בחדר אחד ונניח שיש להם 6 ילדים, שזה דבר שכיח, יש להם עוד שני חדרים רק אין חיבור.

אורי אריאל: כשההורים ישנים ב-10:30 בלילה כי הם צריכים לקום בבוקר ליום עמל, הילדים הולכים, יוצאים, אף אחד לא יודע איפה הם משוטטים.

אורי אריאל: הם כבר יודעים ואחרי 3 חודשים אתה מתחיל להבין שמשהו לא בסדר.

אורי אריאל: אם זה היה אחד או שנים, צריך לטפל בהם ויש רצון טוב, אבל זו תופעה.

אורי אריאל: אנחנו לא מתעסקים במלונות ואני מצדיק אותך.

אורי אריאל: היה עכשיו דיון ארוך בוועדת הכספים והייתי בו עם אילן כהן, יונתן בשיא.

אורי אריאל: אנחנו עולים ב-2:00, יש קבוצת ח"כים מכל הוועדות שמנסה לתאם משהו.

אורי אריאל: זה לא פוליטיקה ולכן אני עוזב את הדיון הזה.

אורי אריאל: דוגמא נוספת: עיר האמונה.

אורי אריאל: תגיד לנו מנהלת המחוז.

אורי אריאל: למיטב ידיעתי יש הנחיה ממנכ"ל ראש הממשלה לא לטפל באופן מלא.

אורי אריאל: נכון שיש כל מיני טיפולים וכל מיני סודרים ושוב תודה, אבל יש הנחיה כי במשרדי הממשלה הם ואלי סיני שיושבים ביד מרדכי נחשבים להפגנה.

רן כהן: איפה זה?

אורי אריאל: באזור התעשייה בנתיבות.

אורי אריאל: שר התעשייה לשעבר בנה אותו.

אורי אריאל: בינתיים קורה שם משהו טוב כי אחרת יש שם שממה לצערנו.

אורי אריאל: אני חוזר לדברים: יש הנחיה כזאת.

אורי אריאל: כל משפחה שלא נמצאת בבית מלון חוסכת בין 700 ל-1000 שקלים למדינת ישראל, כי לא משלמים להם מלון.

אורי אריאל: מה אשמים הילדים?

אורי אריאל: אני מעדיף שעמירה תגיד מה גורל הילדים שם.

אורי אריאל: בסך הכל יש פתרונות אבל אני מדבר על המיסוד והשעות שלא משלמים.

אורי אריאל: הרי יש דברים שמטופלים, זה לא שלא מטופל כלום אבל יש דברים שלא מטופלים.

אורי אריאל: עכשיו הייתי במלון "שאול המלך" באשקלון.

אורי אריאל: אתה שומע מלון ונראה לך שהכל מסודר.

אורי אריאל: הגיעו לשם משפחות ממושב קטיף לפני כמה ימים ואין שם מעון לילדים.

אורי אריאל: ילדים בני שנתיים, האימהות צריכות להיסחב אתם.

אורי אריאל: אין להם סידור אז האימהות לא הולכות לעבוד והאבות צריכים לחזור מוקדם.

רן כהן: אבל למה אין מעונות?

רן כהן: יש שם חדרי הרצאות, יש בייסמנט.

אורי אריאל: אני מזכיר את "שאול המלך" רק כדוגמא.

אורי אריאל: היושב ראש שאל ואני הסביר כדי לתת תחושה, למי שלא מכיר.

אורי אריאל: אני מבקש שהוועדה תערוך סיור, כי אין כמראה עיניים ומשמע אוזניים.

אורי אריאל: ב-6 אפשר להקיף מספר דוגמאות ולא צריך יום שלם.

אורי אריאל: אפשר לראות את זה טוב ואז יבואו הנציגים.

רן כהן: רחל, אני מבקש לקבל הצעה איך לעשות יום סיור, כדי שנוכל לראות כמה מקומות.

אורי אריאל: ב"שאול המלך" המשפחות של מושב קטיף, שהיו בכפר פינס בצפון הגיעו בתיאום עם המינהלת לפני כשבוע למלון "שאול המלך" באשקלון.

אורי אריאל: יש הרבה ילדים קטנים וביקשו מעון.

אורי אריאל: איפה נעשה מעון?

אורי אריאל: יש בערך 10 ילדים בכיתה.

אורי אריאל: יש שם אולם גדול, אמרו: קח את האולם.

אורי אריאל: עכשיו מתנהל משא ומתן בין המינהלת למלון על ערך האולם הזה, כמה לשלם עבורו כי הוא לא היה בחוזה.

אורי אריאל: יש חדר קטן, אבל מי יפעיל את זה?

אורי אריאל: איזה ארגון נשים או האם זו תהיה הרשות - -

יצחק קדמן: אתה יודע שמעונות זה לא משרד החינוך.

אורי אריאל: זה משרד התמ"ת.

קריאות: - - -

רן כהן: ליאב, תרשמי לפניך את הדברים.

רן כהן: חבר הכנסת אריאל מדבר ובדרך הטבע אנחנו מדברים על הליקויים.

רן כהן: על הדברים הטובים אני משבח את כולם.

אורי אריאל: אני מאוד מודה לך על ההערה, ליאב ואני מצטרף להערת היושב ראש.

אורי אריאל: אני יודע שמטפלים בהרבה דברים, אבל את מבינה, כי את אישה, שהאימהות האלה באשקלון, שאין להם פתרון, זה כל עולמם.

אורי אריאל: לא עוזר שתסבירי להן שבמלון "גולד" זה נפתר.

אורי אריאל: בשביל מה כולנו נמצאים כאן אם לא לפתור את הבעיות האלה.

אורי אריאל: צריך להגיד תודה עכשיו לכולם?

אורי אריאל: אני אומר תודה לכולם בפעם העשירית אבל אני רוצה לגעת בדבר האחרון, הטיפול הנפשי: כל אחד ממגורשי גוש קטיף ומפוני גוש קטיף וצפון השומרון הוא פגוע!

אורי אריאל: יש יותר ויש פחות.

אורי אריאל: כל אחד לפי המצב הנפשי שלו, הכוח שלו.

אורי אריאל: כולם צריכים לעבור טיפול שלפחות מישהו ידבר אתם והם יפרקו את החוויות שהם עברו, את מה שקרה להם.

אורי אריאל: אנחנו יודעים ממלחמת יום כיפור שיש עכשיו אנשים שמתחילים לדבר על מה קרה.

אורי אריאל: למה?

אורי אריאל: לא היה עם מי לדבר.

אורי אריאל: חשבו שאסור לדבר על זה ושזה לא יפה.

אורי אריאל: אני לא אומר שצריך לקחת מטפל שעולה 500 שקל לשעה, זה יכול להיות אולי סטודנט, אני לא יודע, יש פה אנשי מקצוע.

אורי אריאל: דבר אחרון לגבי הערת קדמן, אני אומר לך שהדבר האחרון שצריך זה עוד מינהלת.

אורי אריאל: יש 17 מינהלות ו-19 מתאמים.

אורי אריאל: האנשים שיושבים פה, מהמשרדים, הם אלה שיודעים לפתור את הבעיות - -

רן כהן: חבר הכנסת אריאל, תן לי.

רן כהן: אני מבטיח לך שאני אדאג לזה שכל המערכת הזאת או שהיא תעבוד בהלימה או שהיא תצטרך לומר: אני לא מסוגלת.

אורי אריאל: אני מציע לא להקים עוד מינהלת אלא בדיון נוסף או בסיור כשיבוא גם אילן כהן ואולי גם יהונתן, בגלל הצורך לחזק את התאומים ולעסוק בחריגים, כי בסוף כל הג'נטלמנים האלה עובדים לפי חוק.

אורי אריאל: מה לעשות?

אורי אריאל: אנחנו חוקקנו חוק ויש חוקים אחרים.

אורי אריאל: את הילד ההוא, בן ה-6, זה לא מעניין.

רן כהן: גם אותי זה לא מעניין.

אורי אריאל: אתה לא הגוף המבצע וגם אני לא.

אורי אריאל: יש את אילן כהן וצריך שהוא ישמע את החריגים וימצא דרך או בחקיקה או יש ועדת חריגים בחוק שיכולה לתת מענה לחלק מהבעיות ואז, נדע שקידמנו באופן מעשי.

אורי אריאל: יכול להיות שחסר להם תקציב.

אורי אריאל: דבר אחרון: יש ועד יישובי גוש קטיף, שמכיר את האנשים מקודם.

אורי אריאל: יושב פה רפי סרי.

אורי אריאל: יש יתרון מאוד גדול לשותפות בעבודה אתם ונדמה לי, שבהרבה דברים זה ככה.

אורי אריאל: אני לא אומר את זה כטענה מוחלטת אלא כדי לחזק את זה, כדי שהם, בהיכרות עם האנשים והעובדים, נניח שהיתה עובדת סוציאלית בגני-טל ואפשר להחזיר אותה היום - זה יתרון מאשר להביא מישהו חדש, שמתחיל ללמוד את ההיסטוריה ולא מכיר את האווירה ומה היה שם.

אורי אריאל: הוא קרא, הוא שמע והוא רוצה לעבוד אתם.

אורי אריאל: חוץ מזה, אני אומר לכם שכל אדם כזה שמצא את מקומו בעבודה, הרי הבטלה היא אם כל חטאת ויש המון מובטלים, אבל אני אומר את זה כצירוף של הדברים.

אורי אריאל: אני מתנצל על כך שאני צריך לעזוב.

אורי אריאל: תודה על כל העבודה שעושים פה.

רן כהן: אני רוצה לבקש ממנהלת מחוז הדרום במשרד החינוך וגם מאנשי משרד החינוך והרווחה, לתת לנו את התיאור ולאחר מכן, אני רוצה לשמוע את הנציגים כאן ותאירו את עינינו לגבי הליקויים.

עמרם בן דוד: המפונים באשקלון ישביתו מחר את הלימודים כי אין מכשירי כתיבה ולא ספרים ושום דבר.

רן כהן: מר בן דוד, מיד נשמע את הדבריך.

רן כהן: עמרם בן דוד הוא יושב ראש הוועדה לקידום מעמד הילד באשקלון.

רן כהן: בבקשה, גברת עמירה חיים.

עמירה חיים: אנחנו מודעים לכך שזו תקופה מאוד קשה בחיים של האנשים.

עמירה חיים: גם מי שהגיע למקום הזמני ועזב את המקום המיידי שנקרא "מלון", וזו תקופה לא פשוטה.

עמירה חיים: אנחנו מטפלים באנשים ברגישות רבה מאוד.

עמירה חיים: לקחנו את הטיפול בילדים כטיפול אישי של ילד ילד.

עמירה חיים: יצרנו קשר עם כל המשפחות וכל ילד, אנחנו יודעים היכן הוא ממוקם.

עמירה חיים: היום כל הילדים נמצאים בתוך מוסדות חינוך.

עמירה חיים: יש לנו מעקב אחרי הילדים, מעקב יום יומי - -

רפי סרי: זה לא נכון.

רן כהן: רגע, תרשום לך את הדברים ונשמע אותם מאוחר יותר.

רפי סרי: ל-31 בני נוער עוד לא מצאו מקום - -

עמירה חיים: יש בעיה מסוימת לכמה בני נוער שחלק מהפתרונות לא התאימו להם ואנחנו נמצאים כאן, כדי לסייע להם אחד אחד במציאת מקומות נוספים.

עמירה חיים: יש גם בעיות מבניות.

עמירה חיים: ילד שלומד בחיספין ורוצה ללמוד עם חבריו ביבנה, סידרנו לו להיכנס לפנימייה ביבנה.

עמירה חיים: אז הוא אמר: אני לא רגיל לגור בפנימייה, תשכרו לי דירה לבד ביבנה.

עמירה חיים: אלה בעיות אמיתיות.

עמירה חיים: הילד נתקל בבעיה אבל גם לנו יש את המגבלות שלנו, עד כמה אפשר לעזור.

רן כהן: עמירה, את הרי את לא יכולה להגיע בעצמך לכל ילד.

רן כהן: איזו פריסה יש לך, כדי להגיע לכל ילד ולכל אב ואם שיוכלו לדבר אתכם?

עמירה חיים: 3665 ילדים, כולל אלה שנכנסו לגן וזה יותר מכמה שיצאו מהגוש, לכל 40 משפחות הצמדנו אדם אחד שנמצא אתם בקשר אישי.

עמירה חיים: מפקח שצלצל למשפחה ונתן טלפון אישי שלו ולכל משפחה יש איש קשר.

גילה פינקלשטיין: החינוך ההתיישבותי הבטיח שיממנו את הפנימייה לשנה הזאת.

גילה פינקלשטיין: רק לעליית הנוער?

גילה פינקלשטיין: מה עם כל שאר הילדים בפנימיות?

עמירה חיים: הם ממומנים.

עמירה חיים: תני לי שם של ילד עם בעיה ספציפית.

עמירה חיים: אנחנו הולכים על הכללי וממנו אל הפרטי.

עמירה חיים: אם יש בעיה פרטית, אני אפתור אותה.

גילה פינקלשטיין: אמרו שכל הילדים שלומדים בפנימיות, יממנו להם השנה את הפנימיות ובסוף, רק את עליית הנוער מממנים.

גילה פינקלשטיין: זה בדוק.

רן כהן: אמרת לנו במובלע, במשפט שרציתי לשמוע, האם את אומרת לנו עכשיו ש-3665 ילדים, כולם נמצאים במסגרות של בתי ספר או גנים?

עמירה חיים: גם ה-31 בני נוער האלה שנמצאים במשא ומתן - -

רפי סרי: מאות בני נוער נוספים בשוק ובהלם ולא מתפקדים בכלל.

עמירה חיים: אנחנו ניסינו במשרד החינוך, עוד לפני שעלו הבעיות, למצוא מה תהיינה הבעיות ולמצוא להם פתרונות.

רן כהן: אני זוכר ששמעתי אותך בחדר ההרצאות עוד לפני ההתנתקות.

עמירה חיים: הכנו מערך תומך, מאוד רחב למתיישבים שהיו שם.

עמירה חיים: ביוני 2004, כשהממשלה הודיעה על ההתנתקות, למחרת בבוקר הקמתי ועדת היגוי אצלי, כי ידענו שהילדים מתחילים את ההתנתקות למחרת בבוקר.

עמירה חיים: ההורים, המורים מתחילים להיות בלחץ.

עמירה חיים: ליווינו אותם שנה שלמה.

עמירה חיים: אני, אישית ליוויתי אותם עשרות פעמים.

עמירה חיים: יש בעיות מבניות, זה נכון.

עמירה חיים: מורה שצריכה להיות משובצת באשקלון והיא גרה במלון בירושלים, אנחנו ממשיכים לשלם לה משכורת והיא ממלאת מקום.

עמירה חיים: אנחנו לא מסיעים אותה.

עמירה חיים: יש פה בעיות אמיתיות.

עמירה חיים: אי אפשר לומר שמשרד החינוך יכול להביא את כל הבעיות לפתרון קבע.

רן כהן: כל המורים שלימדו מטעמכם לפני ההתנתקות מלמדים גם עכשיו?

עמירה חיים: 262 מורים מקבלים כולם משכורת.

עמירה חיים: מתוכם, 40 עדין לא נמצאים במקום הקבוע שיהיו בו.

גילה פינקלשטיין: אבל המורות בעיר האמונה לא מקבלות משכורת.

עמירה חיים: אני אגע במורות בעיר האמונה בנפרד.

עמירה חיים: אתמול נפתח בית ספר, בשעה טובה, לילדי נצרים.

עמירה חיים: שכרנו 16 חדרים בתוך קיבוץ חולית ושם הקמנו את בית הספר, עד שמבני בית הספר יגיעו בתוך חודש.

עמירה חיים: הכנו מעל 9000 פתרונות שהצגתי אותם בהתחלה, אבל הם לא התאימו לכולם.

עמירה חיים: היום, אנחנו נמצאים עדין בבניה, כי רצינו לתת פתרונות קהילתיים.

עמירה חיים: נקודת המוצא היתה פתרון קהילתי לבתי הספר, לילדים.

עמירה חיים: ילדי העל-יסודי למדו גם שם בפנימייה ושם יש נקודה של בני נוער שלא לכולם מסודרות המסגרות.

עמירה חיים: זה נכון, אני מודעת לעובדה הזאת.

עמירה חיים: חלקם לא במחוז שלי, זה לא משנה, כולם שייכים למינהל ההתיישבותי, אבל זה ילד שצריך להימצא לו פתרון.

עמירה חיים: כל יום יותר ויותר ילדים נכנסים לתוך המסגרות ונמצאים להם פתרונות.

עמירה חיים: המסה הגדולה של בית הספר היסודי, חטיבות הביניים וגני הילדים - כולם מסודרים.

עמירה חיים: כשהם הגיעו למלונות, חיכה להם גן ילדים עם גננת.

רן כהן: לא הבנתי מה הבעיה של הילדים במינהל ההתיישבותי.

עמירה חיים: עדין נמצאים מספר ילדים בחינוך העל-יסודי, ילד בכיתה י"א ו-י"ב שמתקשים להיכנס לתוך מסגרת חדשה.

עמירה חיים: חלק הלכו למסגרת אקסטרנית.

עמירה חיים: רק השבוע סגרנו עם כמה ילדים על מסגרת אקסטרנית.

עמירה חיים: יש בעיה עם בני הנוער בגיל הגבוה.

ניצה כהן: חלק ממשיכים לנסוע שעה ומשהו.

ניצה כהן: יש קשיים רבים.

עמירה חיים: אנחנו התחייבנו להסיע את הילדים לאן שהם רוצים לנסוע.

עמירה חיים: למרות שהם גרים בניצן אנחנו מסיעים אותם להבשור.

עמירה חיים: אם אתם רוצים משהו אחר, תפנו אלינו וננסה למצוא פתרון.

ניצה כהן: אנחנו רוצים עוד הסעה.

רן כהן: למה בעצם הם נוסעים להבשור?

רן כהן: אם הם ביקשו, זה בסדר.

עמירה חיים: אנחנו נתנו הסעות "מטורפות" כי רצינו ומראש אמרנו: תגידו איפה אתם רוצים ללמוד.

עמירה חיים: חלק גדול, קרוב ל-800 תלמידים שגרו בגוש, למדו מחוץ לגוש.

עמירה חיים: לאותם ילדים הבטחנו ללמוד באותם מקומות, למרות שזו נסיעה מאוד יקרה וארוכה.

עמירה חיים: הצענו להם גם לעבור בית ספר - -

ניצה כהן: הם לא מצאו את אותה מגמה.

ניצה כהן: חיפשנו מגמת תקשורת ולא נמצא בשער הנגב ולא היתה ברירה.

ניצה כהן: אהובה אילן היתה אצלנו והיא אמרה שאין ברירה אחרת, או שתפסידו כמה יחידות מהבגרות.

ניצה כהן: אי אפשר להחליף למגמות חדשות ולהעמיס על הילדים האלה.

עמירה חיים: זו בעיה מאוד ספציפית של ילד שעבר בית ספר ואין שם את המגמה שהוא רוצה.

עמירה חיים: יכול להיות דבר כזה.

רן כהן: מה שמך?

רן כהן: אני לא מכיר אותך, לצערי.

ניצה כהן: אני בעבר מרפיח ים.

ניצה כהן: כיום אני גרה בניצן.

ניצה כהן: אני אמא לילדים וגם מורה בעבר.

עמירה חיים: אנחנו רוצים לתת פתרונות שיבוץ במסה של אלפים וגם לתת פתרונות בצד של הרווחה הנפשית.

עמירה חיים: לגבי החינוך המיוחד, שהזכירה חברת הכנסת פינקלשטיין, 45 ילדים זכו למעקב אישי עם מפקחת שיודעת יום יום מה שלומם, כולל הילדים מעיר האמונה שמהתחלה הצענו להם פתרונות בתוך נתיבות והם רצו את הפתרון בתוך העיר עצמה.

עמירה חיים: אנחנו לא יכולים לתת פתרונות בתוך מקום כזה.

עמירה חיים: אני, כפקידה ממשלתית, לא יכולה לתת פתרון במקום לא חוקי.

עמירה חיים: הצענו להם פתרונות בחוץ.

רן כהן: הם לא קיבלו את הפתרונות?

דוברת: בית הספר בעיר האמונה הוא בית ספר מוכר שאינו רשמי.

עמירה חיים: גני הילדים הם במסגרת רשמית ואנחנו פותחים עכשיו שני גני ילדים בנתיבות.

עמירה חיים: הגננות שלנו והתלמידים ילמדו בתוך נתיבות, שזה ממש מעבר לכביש.

עמירה חיים: לגבי בתי הספר, בבית הספר לומדים ילדים במסגרת מוכרת.

עמירה חיים: הם הביאו מבנים ופתחו את המסגרת של העמותה.

עמירה חיים: הם מנהלים עמותה ובית הספר מנוהל לא על ידי משרד החינוך.

עמירה חיים: גם לפני זה הוא היה בית ספר פרטי.

עמירה חיים: כל ילדי עצמונה שעברו היום ולומדים בעיר האמונה, יש שם בסביבות 477 ילדים, שחלקם גרים במקום ואת חלקם העמותה מסיעה מאשקלון ומכל הסביבה וגם מירושלים, וכל בוקר מגיעים 477 ילדים לעיר האמונה ויוצאים משם בצוהריים, כי זה מה שהם בוחרים ורוצים.

עמירה חיים: רצינו להציע להם שיחשבו לאן הם רוצים להגיע.

עמירה חיים: הם עומדים להגיע לשומריה, על הר חברון באזור להב.

עמירה חיים: כמו שעשינו עם נצרים, ברגע שהם אמרו שהם הולכים לכיוון הזה, חיכה להם שם בית ספר.

עמירה חיים: לאנשי כפר דרום אין שום סיבה לשבות מחר אי אנחנו מלווים את הפתיחה של בית הספר.

עמירה חיים: הכנו להם בית ספר לקליטה.

עמירה חיים: אני מניחה שכשפותחים בית ספר, יכול להיות שיהיו שם כמה בעיות, אבל אנחנו נמצאים במקום כדי לעזור ולפתור אותן.

עמירה חיים: אנחנו מלווים אישית פתיחה של כל מוסד חינוכי.

גילה פינקלשטיין: אבל הבעיה שם היא שלילדים אין ספרים.

גילה פינקלשטיין: איך ילד יכול ללמוד בלי ספר?

עמירה חיים: מי קונה ספרים לילדים?

מרב זוהר: למתי נקנה להם ספרים?

מרב זוהר: לחודשיים שלושה הבאים?

מרב זוהר: את יודעת איך נראה יום הלימודים שלהם?

מרב זוהר: הם לומדים 5 ו-4 שעות ביום בזמן שהיו לומדים 45 שעות בשבוע.

עמירה חיים: אין יום חינוך ארוך במלון, זה נכון.

עמירה חיים: אני רוצה לומר לך, שגם אם את שמה לי כאן בעיה ואין לי תשובה עליה, אני אלך לחפש פתרונות.

עמירה חיים: אין יום לימודים ארוך במלונות, זה נכון.

עמירה חיים: בית הספר החדש בשפיר הוא עם בעיה מבנית אמיתית.

עמירה חיים: אנחנו בנינו בית ספר בברכיה, כי כך סגרנו עם ראש המועצה הקולט ועם התושבים.

עמירה חיים: אליעזר יעקב ישב שם ועוד נציגים.

עמירה חיים: בנינו בית ספר שלם בברכיה שנמצא בסמיכות לאתר ניצן, כדי שיקלוט את הילדים.

עמירה חיים: כשהתחילה ההתנתקות הם סרבו לבוא לשם ובמשא ומתן הם אמרו שהם רוצים בית ספר אחר לעצמם, וסגרו עם ראש מועצת שפיר לבנות בית ספר בשפיר.

עמירה חיים: ברגע שהיתה החלטה לבנות בשפיר, אני נכנסתי לתוך הפעילות והעברנו להם 2 מיליון שקל ושיפצנו מבנה ישן ופתחנו שם בית ספר.

עמירה חיים: עד שנכנסו לבית הספר פתחנו לימודיות במלון עם אותם מורים.

רן כהן: ברשותך, בואי נחזור לעניין הספרים.

עמירה חיים: רק רגע, זו סוגיה מאוד מרכזית.

עמירה חיים: יעלו כאן גם בעתיד תלונות קשות.

עמירה חיים: זה בית ספר שתהיה לו בעיה.

עמירה חיים: זה בית ספר שנמצא בשפיר עם תושבים של חוף אשקלון, הם לא תושבים של המקום.

עמירה חיים: משרד החינוך הופך להיות הרשות המקומית שלהם - -

רן כהן: יש קושי למשרד החינוך לספק לילדים האלה ספרים ומחברות?

עמירה חיים: משרד החינוך לא קונה ספרים.

גילה פינקלשטיין: להורים אין כסף לקנות, הם לא עובדים.

רן כהן: אני רוצה לברוח מהענין הזה, אם יש להם או אין להם כסף.

רן כהן: הרי אפשר לטעון טענה שהם יכולים לקבל חלק הפיצויים שלהם ולקנות ספרים.

גילה פינקלשטיין: הם יכולים….

גילה פינקלשטיין: הם לא קיבלו את הפיצויים.

גילה פינקלשטיין: הקראווילה שהם קיבלו היא כזאת קטנה שחילקו אותה ל-4 חלקים...

גילה פינקלשטיין: המדינה שכחה את האנשים.

רן כהן: כל מה שאני רוצה לטעון הוא שלדעתי, המדינה צריכה לקנות להם ספרים גם אם ההורים שלהם קיבלו פיצויים.

רן כהן: מותר לי להגיד את זה?

עמירה חיים: באשקלון וניצן, האתר המרכזי שגרים בו המתנתקים ופתחנו בו בית ספר, נתתי הוראה ליושב ראש המועצה, כי הוא קיבל את הכספים שמשרד הפנים נתן בעבר לחוף אשקלון, הכספים האלה חולקו למועצות הקולטות.

עמירה חיים: בין השאר זה חולק למועצה אזורית חוף אשקלון.

עמירה חיים: פניתי לחוף אשקלון ואמרתי לו: מיידית, תקנה ספרים ותודיע להורים שכמו שילדי הישוב משתתפים ב-200,300 שקל לחודש תשתתפו.

עמירה חיים: ההורים לא הסכימו.

רן כהן: ראש המועצה הסכים?

עמירה חיים: כן הוא רכש.

ניצה כהן: הודיעו לי שאם אני לא אשלם אני לא אקבל ספרים ואני שילמתי 1280 שקלים.

עמירה חיים: נקנו ספרים בברכיה.

עמירה חיים: יש בעיה והיא אמיתית.

עמירה חיים: אמרתי בשפיר והסברתי, יש שם בעיה: ראש מועצת שפיר פתח בית ספר על פי בקשת המתיישבים ומהתחלה אמרתי שזה יהיה בית ספר שלא קל להחיות אותו, כי אין לו מועצה שהתושבים של המועצה לומדים שם.

עמירה חיים: ילדי חוף אשקלון לומדים בשפיר.

עמירה חיים: אומר לי ראש מועצת שפיר: אני, מתקציבי, לא אקנה ספרים לתושבים שלא שלי.

רן כהן: הוא לא קיבל עזרה למימון?

עמירה חיים: הפתרון ימצא, מכיוון שאנחנו העברנו לבית הספר דברים כי ארזנו חלק מהדברים.

עמירה חיים: לאנשי נצרים ארזו את הכל.

עמירה חיים: יש ישובים שלמים כמו כפר דרום ונווה דקלים, אני יודעת בדיוק מי ארז.

קריאה: אני יודעת מי ארז ויש לי את הטלפון שלו.

עמירה חיים: אנחנו הגענו לאריזה, כי לא נתנו לארוז אותו ואחרי שהמחזקים ישבו בתוך בית הכנסת, בישלו על השולחנות והם חיו שם.

עמירה חיים: הם היו שם הרי ואין לי טענה.

עמירה חיים: אני רק אומרת מה קרה לציוד כשבאנו לאסוף אותו.

עמירה חיים: אנחנו שלחנו צוותים ונכנסנו לבתי הספר לאסוף ציוד אבל מישהו אסף את הציוד קודם.

עמירה חיים: נכנסנו לתוך בתי הספר לאסוף ציוד, נניח לגדיד.

עמירה חיים: הם סיימו את הפינוי ואמרו: תיכנסו.

עמירה חיים: נכנסנו לגני הילדים ובחלק מהם כבר לא היה כלום.

קריאה: הגננות ארזו לעצמן.

קריאה: חילקו לילדים שלי ספרי קריאה בשבוע האחרון של הקיטנה.

קריאה: הייתי מזועזעת מהרעיון.

רן כהן: להערכתך, לכמה ילדים אין ספרי לימוד?

עמירה חיים: יש 100 ילדים שנמצאים בשפיר.

עמירה חיים: חלק מהספרים כבר העברנו, אבל יש שם בעיה.

רן כהן: אנחנו, כוועדה רוצים את עצתך.

עמירה חיים: יש ילדים בירושלים שאולי בתוך שבוע שבועיים עוזבים.

עמירה חיים: אני אומרת את האמת: לא תקצבנו רכישת ספרי לימוד בבתי ספר בירושלים.

עמירה חיים: יחד עם זה, בתי הספר דואגים לשכפול מלא של חומרי לימוד.

עמירה חיים: הילדים האלה לא נמצאים לגמרי בלי חומרי לימוד - -

רפי סרי: זה לא נורמלי.

רן כהן: אני חושב שאין לי דרך אלא לפנות למנכ"ל משרד ראש הממשלה ולמנכ"לית משרד החינוך, לדאוג לזה שבאופן מידי, בתוך שבוע ימים, כל הילדים שאין להם ספרים ומחברות יקבלו אותם.

רן כהן: אני אציע שאת הרשימה של הילדים יקבלו ממך.

עמירה חיים: מדובר על בית ספר שנפתח לאחרונה.

עמירה חיים: בבתי הספר שנפתחו קודם, יש להם ספרי לימוד.

כוכבה ארוסי: רציתי להעיר משהו לגבי בית הספר שפיר: אין שם פסיכולוג.

כוכבה ארוסי: 40% מהמורים חסרים, כי לא משלמים להם הוצאות נסיעה אז שמים ממלאי מקום שאין להם ידע בהוראה.

כוכבה ארוסי: אין מורים מקצועיים וכך נראה בית הספר.

גילה פינקלשטיין: באותה הזדמנות, אני הייתי בכפר פינס בבית הספר של קטיף.

עמירה חיים: לגבי מורים, יש לנו יותר מורים מאשר אנחנו צריכים.

עמירה חיים: מחסור במורים לא יכול להיות אבל כדי לבוא לקראת המורים, משרד החינוך אמר שהם יקבלו חודש ללא שכר אבל הם פנו ואמרו: קשה לנו, תנו לנו עוד חודש ללא שכר.

עמירה חיים: נתנו עוד חודש ללא שכר.

עמירה חיים: מה זה אומר?

עמירה חיים: עוד חודש אומר שבבית הספר אני צריכה להביא מורה ממלא מקום, כי הילדים באים לבית הספר וזה מה שקרה.

עמירה חיים: חלק מהמורים הסכימו לעבוד, למרות שהיתה להם אפשרות לעבוד ללא שכר - -

רן כהן: כלומר, זה ייפתר מנובמבר?

רן כהן: נובמבר זה עכשיו.

עמירה חיים: כן, כולם חייבים לחזור לעבודה מאמצע נובמבר.

לורנס בזיז: בגלל זה היום כיתה ב' בנות אספה חלזונות בחוץ, בגלל שאין להם מורה.

גילה פינקלשטיין: חלזונות זה בעיה קטנה.

גילה פינקלשטיין: מה עם ילדים שמרטיבים בלילה מפחדים?

עמירה חיים: אותה מורה היתה חודש בבית כי גם היא מתנתקת עם בעיה.

עמירה זוהר: אבל היום אתם מחזירים גננת של גוש קטיף לעבודה, מחליפים אותה בגננת שהיתה חודש בגן ואתם עושים לילדים טראומה.

עמירה זוהר: למה לא להשאיר את הגננת שהיתה לנו?

עמירה זוהר: למה להחליף גננת?

עמירה זוהר: מאז שאנחנו במלון החליפו לנו גננת?

עמירה זוהר: השבוע העבירו את הגננת יעל ל"מלון גולד" והגננת פנינה נכנסה ל"מלון שלום".

עמירה זוהר: למה הילדים שלי צריכים לעבור טראומה, כל שלושה שבועות להחליף גננת?

עמירה חיים: היא עוברת לגור בניצן.

רן כהן: עמירה, יש לי בקשה: מאחר והמצב קשה, אני מבקש שתפני אל המורים החיוניים בפניה אישית שלך, אם צריך גם תדברי בשם הכנסת מצדי, ותבקשי מהם שיחזרו יותר מוקדם לעבודה כדי שהעניין הזה של כל איוש המשרות יהיה תקין בבית ספר שפיר.

עמירה חיים: הם חזרו והעניין הזה נגמר.

רן כהן: כוכבה, יש לי בקשה: אם ב-15 בנובמבר את רואה שהעניין לא פתור, את פונה למנהלת הוועדה ומוסרת מה המצב.

עמירה חיים: עוד מילה אחת: יושבת מורה לחיספין ובעוד שבועיים היא מגיעה לכאן חזרה.

עמירה חיים: אני רוצה לשמור לה על המשרה שלה.

עמירה חיים: היא הולכת להגיע לאתר ניצן ואני רוצה לשמור על המשרה שלה, מגיע לה.

עמירה חיים: בינתיים, במקומה יושבת מורה ממלאת מקום.

עמירה חיים: כשהיא תבוא, אותה ממלאת מקום הולכת.

עמירה חיים: בוודאי שיש חילופים של כוח אדם ואנחנו מודעים לזה.

רן כהן: כמה שהזמניות גדולה יותר, המצב של הילדים פחות טוב.

עמירה חיים: נגמרה הזמניות.

מרב זוהר: אני רוצה ללכת לבית והמדינה עוד לא הכינה לי אותו.

עמירה חיים: יש לנו מערך אדיר.

רן כהן: מה שאת מדברת עליו זה מגיל גן ומעלה?

עמירה חיים: כן.

עמירה חיים: יש בעיות מבניות אמיתיות.

רן כהן: אני רוצה לבקש מדוקטור מיקי דור לגבי הנושא של שירותי בריאות, מה קורה עם הילדים?

רן כהן: האם כל המערכת עובדת?

רן כהן: טיפות חלב?

מיקי דור: אני רוצה לציין בגאווה שלא רק משרד אחד עובד אלא משרד הבריאות בכל המקומות נתן בעזרת הקופות פתרון לכל מהלך ההתנתקות, טיפול ביניים, אספקת תרופות מראש לכמה אנשים שידענו שיהיו בבעיית מעבר.

מיקי דור: הכנת המקומות החדשים שיהיו בהם ומערך שלם של אחיות בריאות הציבור שבאו לבתי המלון.

מיקי דור: לא היה מלון אחד בכל רחבי הארץ, למיטב ידיעתי, שלא הגיעו צוותים שלנו כולל רופאים, שחלקם מתנדבים וחלקם שנשלחו מהקופות.

רן כהן: אחיות בתי ספר פועלות בתוך בתי הספר הזמניים האלה?

מיקי דור: לא בדקתי ואבדוק את זה.

רן כהן: אני יודע שמשרד האוצר רצה ל"כסח" אותם מכל בתי הספר.

מיקי דור: זה "כיסוח" ברמה לאומית.

מיקי דור: לפי הידוע לי, כל השירותים נתונים ואבדוק את הנקודה הזאת.

מיקי דור: כל הרכזים בכל המלונות ובכל הנקודות שהם נמצאים, יש להם טלפון אישי שלי לכל בעיה.

מיקי דור: בשבועות האחרונים היו טלפונים בודדים.

רן כהן: אני מאוד מודה לך, דוקטור דור.

רן כהן: יש הערת ביניים לגבי הנושא הבריאותי?

רינה אקרמן: אני אם ל-11 ילדים.

רינה אקרמן: בבריאות הנפש יש בעיה אמיתית לילדים.

רינה אקרמן: הם מרטיבים, בוכים, אומללים.

רינה אקרמן: אני יכולה לדבר על הילדים שלי, על חוסר הביטחון העצמי שלהם.

רינה אקרמן: הם בוכים כל הזמן כולל בחדר האוכל במסגרת המלון.

רינה אקרמן: תבואו לראות איך אנחנו חיים במלונות, צריך לעלות ולרדת.

רינה אקרמן: הטיפול של הבריאות הנפשית לא מכוסה.

רינה אקרמן: יש לי ילדה בת 15 שבוכה בלילה, זיכרונות, געגועים וכולי.

רינה אקרמן: הגילאים האלה לא מכוסים.

רינה אקרמן: גיל ההתבגרות – קטסטרופה.

רינה אקרמן: יש מאושפזים במחלקות פסיכיאטריות ויש עם זה בעיה אמיתית.

רינה אקרמן: איבדנו אמון בהרבה מערכות וכמו שאמרתם, מטבע הדברים, המטפלים חייבים להיות אנשים שלנו, שעברו יחד אתנו את הטראומה, שהם בראש שלנו, שיכולים להבין אותנו ויש לנו אמון בהם.

רינה אקרמן: אנחנו מדברים עם המינהלת שישלחו אנשי מקצוע והם רוצים לשלוח את אנשי המקצוע שלהם ואנחנו רוצים את הזכות לבחור את אנשי המקצוע שלנו.

רינה אקרמן: זה במשא ומתן קשה וזה מתחיל להיות דחוף.

רינה אקרמן: אנחנו רואים שהילדים עומדים בפני התפרקות.

רן כהן: אני מנסה לקדם את הדברים.

רן כהן: למיטב ידיעתי, גם טרם ההתנתקות היה מצב שבו בכל הטיפול בילדים היתה מערכת די משומנת וגדולה שנתנה את הסיוע הזה.

רן כהן: איפה כל המטפלים האלה?

רינה אקרמן: אני לא יודעת.

דקלה כהן: הם עבדו על בסיס של התנדבות.

דקלה כהן: העובדות הסוציאליות שהגיעו והסתובבו בגוש חודש לפני ההתנתקות עבדו על בסיס התנדבות.

רינה אקרמן: במלון יש עובדת סוציאלית אחת שמסתובבת שם כל היום.

רן כהן: אז למי אתם מתכוונים?

קריאה: למשל בעלה שהוא פסיכולוג והוא מוצף במקרים דחופים.

קריאה: למשל למישהי שגרה אתנו ואחותה עובדת סוציאלית שעוזרת לנו והיא הולכת לעשות טיפול להורים - -

רפי סרי: לא רק זה, אני משלם 6 משכורות לעובדים סוציאליים על חשבון תושבי גוש קטיף.

רפי סרי: זה תרומות ולא המדינה.

מיקי דור: יש באשקלון בבית החולים שירות פסיכולוגי שעומד לרשותכם.

מיקי דור: אתם יכולים להגיד שאין אמון בגוף ממשלתי אבל יש שירות.

רן כהן: רבותיי, אני רוצה שיהיה ברור: הישיבה הזאת לא יכולה להתקיים על הבסיס שלא מאמינים למוסדות המדינה, משום שכל מה שאני יכול לתבוע זה שמוסדות המדינה יטפלו ויתנו את המענה.

רן כהן: אם לא מאמינים, מה אני יכול לעשות?

רן כהן: אני רוצה לשמוע את מנהל מחוז הדרום במשרד הרווחה, ישראל בודיק.

רן כהן: אני רוצה להבין, למה לאמא שיש לה ילד או ילדה או שניים או שלושה, שרוצה שיקבלו סיוע פסיכולוגי, אין לה כתובת למי לפנות?

רן כהן: האם זה דרך הרופא השכונתי או דרך האחות בבית הספר?

רן כהן: דרך מי זה צריך להיות?

רן כהן: האם היום יש לכם מענים לטיפולים פסיכולוגיים?

רינה אקרמן: בתי הספר הזמניים בירושלים לא מכוסים.

טלי לבנון: יש מענה.

גילה פינקלשטיין: אפשר לקבל דף כזה?

גילה פינקלשטיין: למה זה לא הגיע אלי?

גילה פינקלשטיין: אני חברת כנסת ומייצגת את הציבור הזה.

רן כהן: זה נכון שחברת הכנסת פינקלשטיין מטפלת בציבור הזה ואנא שלחו לה העתק של הטופס הזה היום.

גילה פינקלשטיין: אני רוצה לשאול את עמירה שאלה: הייתי בכפר פינס, ששם יש את בית הספר הזמני של אנשי קטיף והייתי מזועזעת.

עמירה חיים: אני מנהלת את מחוז דרום.

עמירה חיים: לגבי המלונות ומה שקרה בתוך בתי הספר הזמניים של מחוז דרום, אני מכירה ילד ילד בתוך המלונות.

עמירה חיים: במלון שלכם לא הייתי, כי אני לא אחראית על ירושלים.

עמירה חיים: כפר פינס עבר כולו למלון "שאול המלך".

עמירה חיים: הילדים מוסעים כל בוקר משם לבית ספר בשפיר ובמקום פתחנו גני ילדים.

עמירה חיים: לגבי בית הספר בשפיר: רק השבוע, בתחילת השבוע הזה, כשהגיעו הילדים מכפר פינס, עלתה הבעיה של ספרי הלימוד.

עמירה חיים: זו בעיה של שלושה ארבעה ימים.

עמירה חיים: היום ב-4 בלשכה שלי, יש לי פגישה עם נציגי התושבים.

עמירה חיים: נציגים שלנו יושבים לפתור את הבעיה של ספרי הלימוד.

עמירה חיים: לא חיכינו שמישהו יגיד.

עמירה חיים: אני יודעת מה אין, אני לא מעלימה את זה, אבל זה עניין של כמה ימים.

רן כהן: כוועדה של הכנסת, אין לנו אלא לדאוג שהדברים האלה ישתלבו.

רן כהן: להביא את הרצונות של ההורים והילדים אל מוסדות המדינה.

עמירה חיים: אז היום ב-4 הם אצלי.

עמירה חיים: זה לא הדבר היחיד ספרי לימוד.

עמירה חיים: יש לנו הכל.

עמירה חיים: כל הבעיות הועלו.

עמירה חיים: חברים יקרים, יש לנו מחויבות נפשית רגשית אליכם.

עמירה חיים: כל קהילה, כל בעיה אישית על ילד, על קבוצה, על דבר שלא סגור, לפנות ישירות אלי.

עמירה חיים: לא היה אחד שלא קיבל ממני תשובה ויקבל בעתיד.

רן כהן: אני מודה לעמירה.

רן כהן: דוקטור בלהה נוי, בבקשה.

בלהה נוי: מקריאות הביניים שהיו כאן, עוד שאנשים ישבו בגוש הם ביקשו מאתנו שרק אנשים שיעברו מעין ועדת קבלה שלהם יטפלו בהם.

בלהה נוי: זה הוריד את רפרטואר האנשים שלנו שיכולים להיכנס לגוש בהרבה מאוד.

בלהה נוי: הסענו אנשים ואתם יודעים את זה, מקרית שמונה כדי שהיא תגיע לגוש כי התושבים רצו אותה בגלל הכובע ובגלל החיבור ולאורך כל הדרך אנחנו פועלים כך.

רן כהן: על בסיס של השקפות פוליטיות?

רן כהן: זה לא תקין.

עמרם בן דוד: זו השמצה.

עמרם בן דוד: זה לא בגלל הכובע.

מרב זוהר: כפי שאת רואה חלקנו עם כובע וחלקן בלי.

מרב זוהר: הכובע והחצאית מאוד לא משנים לנו.

בלהה נוי: היו אצלנו, בתוך הארגון שלנו, אנשים שעבדו בהתנדבות וחלקם התקבלו ובגלל השקפות פוליטיות אמרו: אתם לא.

בלהה נוי: זה הגיע לקונפליקט אצלנו כי אנשים אמרו ב"סורוקה" שאם מישהו מגיע ופוגש בו רופא ערבי, הוא יגיד שהוא לא מוכן שיטפל בו כי הוא ערבי?

עמרם בן דוד: זה לא נכון.

עמרם בן דוד: זה בגלל שהציבור הזה מבין אותם.

רן כהן: מנהל מחלקת המיון בבית החולים "הלל יפה" הוא ערבי והוא קיבל את כל הנפגעים מהפיגוע בחדרה וטיפל בהם להפליא.

דקלה כהן: לא צריך לעשות מזה פוליטיקה ולא שום דבר.

דקלה כהן: כמו שלא תשלח מורה חילוני לבית ספר חרדי אתה לא תשלח פסיכולוג שלא מתאים לראש של האנשים.

דקלה כהן: זה אותו דבר.

דקלה כהן: זה משהו שצריך להיות בנוי על קשר נפשי.

דקלה כהן: לא אמרתי דתי.

דקלה כהן: אנחנו מקבלים יעוץ מהרבה אנשים לא דתיים.

עמירה חיים: אתם בכלל לא מבינים את הקונטקסט.

רן כהן: עם כל הכבוד, אני רוצה לעשות פה סדר ולומר שאנחנו מתייחסים לעובדי מדינה ואנשים שהם בעלי מקצוע כאנשים נאמנים למקצועם והם צריכים לעשות את הסיוע הפסיכולוגי על פי מקצועם.

רן כהן: גם אני סברתי שאם יש מישהו שעבר את מהלך ההתנתקות זמין, קרוב לוודאי שהוא יכול לעשות את זה בעדיפות מסוימת.

רן כהן: במקרה ואין, אסור לבדוק את הציציות הפוליטיות שלו, זה לא תקין.

בלהה נוי: אני מביאה את זה כדוגמה לכמה הלכנו לקראתם.

בלהה נוי: התחלנו לעבוד והרבנים אמרו לא לדבר עם הילדים על ההתנתקות, כי אולי היא לא תהיה וזה יחליש אותם.

בלהה נוי: הלכנו גם עם הגישה הזאת ודיברנו על איך ילדים מרגישים.

בלהה נוי: האנשים שעבדו עם האנשים בגוש ליוו אותם גם אחרי ההתנתקות.

בלהה נוי: אתן סיפור שממחיש עד איפה אנשים הלכו: בא ילד מכיתה י"ב, וכדאי לדבר על הנוער באופן מיוחד כי יש פה בעיות מאוד קשות ומרוב התנצחויות אנחנו לא נוגעים בדברים העיקריים.

בלהה נוי: ילד מכיתה י"ב, שאבא שלו אמר לו: תשמע, המשפחה שלנו מעולם לא הפרה חוק וגם הפעם, אנחנו נתנתק בשקט למרות שה לא רצוננו ולא דעתנו.

רפי סרי: מה זה קשור עכשיו?

רפי סרי: זה היה לפני שלושה חודשים.

רפי סרי: מה קורה עכשיו?

עמירה חיים: זה לא בסדר שלא נותנים לאנשי המקצוע לדבר.

עמירה חיים: הם עושים את הדברים במסירות אמיתית ולא נותנים להם לסיים משפט.

רן כהן: רבותיי, אני לא מסכים לעניין הזה.

רן כהן: אני מודיע שאם יהיה בלגן, אני אסגור את הישיבה ולא יהיה טיפול בעניין הזה.

רן כהן: התכנסנו כדי להתקדם הלאה.

רן כהן: (היושב-ראש יעקב מרגי, שעה 15:40)

בלהה נוי: הילד הזה הגיע אל חבריו ואמרו לו: "נחנח".

בלהה נוי: למה שמעת בקול ההורים שלך?

בלהה נוי: היית צריך להיות הרבה יותר אקטיבי ולהתנגד.

בלהה נוי: דרך אגב, זאת אחת הבעיות כי הנוער מרגיש שההורים אכזבו אותו.

בלהה נוי: הם היו יותר מדי צייתנים.

בלהה נוי: אז אני מכניסה בעיה שהיתה ואנחנו צריכים להתמודד כרגע.

בלהה נוי: הילד הרגיש זוועה.

בלהה נוי: הוא לא נכנס לישיבה, לא נכנס ללימודים והוא בא ליועצת והיא אמרה לו: למה אתה לא נכנס?

בלהה נוי: הוא היה במצוקה חברתית מאוד גדולה.

בלהה נוי: היא אמרה לו: מה אתה רוצה שאני אעשה?

בלהה נוי: שאני אחזיר אותך לשם?

בלהה נוי: הוא אמר לה: כן.

בלהה נוי: לקחה יועצת בית הספר רכב, שצריכה לשבת בחדר סגור, וטלפנה להורים ואמרה: אני מחזירה אותו.

בלהה נוי: היה לה אפוד שהיה כתוב עליו עובד סוציאלי.

בלהה נוי: הם חזרו לישוב וכבר אף אחד לא היה שם.

בלהה נוי: הם עברו את המחסום של הצבא ונתנו לה להיכנס בזכות האפוד.

בלהה נוי: היא החזירה אותו לישוב והלכה אתו לחוף הים.

בלהה נוי: הוא נפרד, הלך לדירה, לבית שלו, נפרד שוב והיה שלט בבית ליד של משפחה שאמר:

בלהה נוי: כאן גרה משפחה זאת וזאת שלא רוצה להתפנות.

בלהה נוי: הוא הוריד את השלט וחזר, הביא את זה לחברים שלו ואמר: הייתי שם.

בלהה נוי: מצאנו את עצמנו עושים דברים שבחיים לא למדנו לעשות, לא דרשו מאתנו לעשות ואנשים מתנדבים יום ולילה ובעלך הוא אחד מהם.

בלהה נוי: אנשים עושים עבודה, כמה שאפשר ללכת לקראת האנשים ולא להיות בדיסציפלינה שלמדנו באוניברסיטה לפני 40 שנה.

בלהה נוי: אני חושבת, שכדאי שנדבר על הדברים האמיתיים במקום להתנגח אחד עם השני מה מציק לנו ומה לא.

בלהה נוי: אנחנו קיבלנו תוספת ממשרד ראש הממשלה של 27 תקני יועצים, של 12 פסיכולוגים, של עוד 20 תרפיסטים.

בלהה נוי: שאלנו את האנשים ועשינו סבב בכל המקומות, מה אנשים צריכים.

בלהה נוי: הלכנו ישוב ישוב ואמרו לנו: אנחנו לא אחראים על מרפאים בעיסוק ועל מרפאים בדיבור ואנחנו לא יודעים מה זה.

בלהה נוי: עבדנו על התקנים למפות אותם, לסדר להם משכורות וזה לא אנשים שהם עובדים שלנו.

בלהה נוי: אנחנו עושים את הכל.

בלהה נוי: אנחנו ארגון הטרוגני.

בלהה נוי: יש הרבה מאוד אנשים שהם בדעות הפוליטיות שלכם ואנחנו נותנים להם להוביל ואנחנו עושים ימי עיון לאנשים - -

יעקב מרגי: שאלה: מה שאתם עושים – מבורך.

יעקב מרגי: השאלה אם אותם אנשים בצר להם, במצוקות שלהם, יודעים להגיע אליכם או יכולים להגיע אליכם?

רינה אקרמן: זה נכון שיש אנשים נפלאים שעובדים.

רינה אקרמן: יש הרגשה שאנחנו לא נכנסים לשום תקן.

רינה אקרמן: אני מדברת עם מישהו ושואלים אותי: מה אני יכול לעשות בשביל הבן שלך ואז אומרים: עוד כמה זמן הוא פה?

רינה אקרמן: אני אומרת: אני לא יודעת.

רינה אקרמן: אז התשובה היא שאם הוא יהיה פה בעוד חודש, אפשר לעשות כך ואם עוד שבועיים – אז לא.

רינה אקרמן: הבעיה של התקן היא אמיתית ואנחנו לא יודעים איפה אנחנו נמצאים.

יעקב מרגי: אין ספק שצריך להיות רצף טיפולי.

יעקב מרגי: אם אני הייתי הורה בסיטואציה שלך ואותו אחד היה עונה לי כך, הייתי אומר לו: תתייחס אלי כקבוע.

יעקב מרגי: מה יהיה הלאה?

יעקב מרגי: אני לא יודע.

יעקב מרגי: אם זה לא היה סוגיה של ילדים, תאמינו לי שההתחשבנות פה היתה אחרת.

יעקב מרגי: פה יש ילדים.

יעקב מרגי: לכן, אני רוצה שתביני למה היה קוצר רוח לשמוע את הדברים הטובים שאתם עושים.

יעקב מרגי: לא רוצים לחפש אשמים.

יעקב מרגי: כולם אשמים.

יעקב מרגי: כרגע זה לא מעניין את הילדים.

יעקב מרגי: הילדים בסיטואציה שצריך לעזור להם.

יעקב מרגי: עם כל האמפתיה שלי, גם לי יש בטן מלאה על ההנהגה של אותם אנשים שלא רציתי שיעקרו אותם מביתם וגם על מי שמלווה אותם היום במשאים ומתנים אבל זו לא הסוגיה כרגע.

יעקב מרגי: המצב משברי ואנחנו רוצים באמת לדעת שההורים האלה יודעים לקחת את הילדים לגורמים המתאימים.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע את מר ישראל בודיק, מנהל מחוז באר שבע במשרד הרווחה.

ישראל בודיק: אני אציג לכם פחות או יותר את הנחת העבודה של המשרד שלנו:

ישראל בודיק: הנחת העבודה של המשרד שלנו בבסיסה היא כזאת שקודם כל יש את החלק הנורמטיבי של התופעות.

ישראל בודיק: כל בן אדם שעבר עקירה והיה 4 שנים בגוש בשנים האחרונות, בוודאי שיהיו לו תופעות שהן חריגות מהנורמה הרגילה.

ישראל בודיק: הן עדין נורמליות בתוך התחום של מה שהאוכלוסייה עוברת והרעיון שלנו היה לשמר את האוכלוסייה הזאת בתוך הרצף של הנורמה, להחזיר אותה לתוך התפקוד הרגיל.

ישראל בודיק: ניסינו להילחם איך מחזירים אוכלוסייה חזקה, עם כוחות, שהכרנו אותה במשך 4 שנים והיה ברור לנו שאנחנו לא הולכים לחפש פתרונות של פסיכיאטרייה ופתרונות חריגים.

ישראל בודיק: החלק השני זה האוכלוסיות המוכרות לנו, שאנחנו יודעים שהן אוכלוסיות במצוקה ברמה כזאת או אחרת, אנחנו מכירים אותן מהעבר והיה ברור לנו שצריך ליצור רצף טיפולי גם בתוך בתי המלון וגם בתוך הישובים שהם הולכים להיקלט בהם והמשכנו לתת להם מענה - -

יעקב מרגי: זה התקיים?

ישראל גודיק: בוודאי.

ישראל גודיק: אני אסיים את דבריי ואציג כמה דברים, כי יש פה חבילה משותפת של כמה משרדים.

ישראל גודיק: החלק השני היה איך אנחנו נותנים טיפול ממוקד לאוכלוסייה שאנחנו מכירים ומבחינתו, הילדים וההורים שלהם נמצאים בסיכון יותר גבוה והתחילו להגיב בצורה חריגה, בצורה של הרטבות וכולי, ומיד להגיע אליהם.

ישראל גודיק: כדי לתת מענה לעניין הזה ישבנו עם עמירה ממשרד החינוך ועם קואליציית הטראומה ועם משרד הרווחה ובנינו שולחן עגול של עבודה.

ישראל גודיק: אמרנו שכל הזמן צריך לנסות לשמור על זה שאנשים יהיו בתוך משרד החינוך.

ישראל גודיק: כשעמירה ראתה שיש בעיות חריגות אצלנו היא אמרה לי: ישראל תשמע, יש תופעה כזאת ואחרת בבית ספר זה או אחר.

ישראל גודיק: מיד הגבנו לתופעות שמשרד החינוך ומשרד התמ"ת העבירו לנו.

ישראל גודיק: ברור לנו, שכשיש אוכלוסייה ש-70 אחוז ממנה לא עובדת, נמצאת במקום ארעי, הילדים מגיבים בצורה כזאת או אחרת.

ישראל גודיק: בתוך כל התהליך הזה אתרנו קבוצה של 50 ילדים, בתוך האתרים הקבועים, שאמרנו שהם התחילו להגיב בצורה חריגה.

ישראל גודיק: בנינו להם תכנית ל-3 מועדניות.

ישראל גודיק: יש לנו 3 מועדוניות שעומדות להיפתח באתר בניצן בכרמיה ובמבקיעים.

ישראל גודיק: במקביל, הבנו שיש ילדים שמגיבים לזה שההורים שלהם לא עובדים.

ישראל גודיק: אמרנו שצריך להקים קבוצות של ילדים, של הורים ושל נשים שלא עובדים כי הבעיה כרגע היא תעסוקה.

ישראל גודיק: אנחנו הולכים להקים מרכז לטיפול משפחתי שיתייחס להיבטים.

ישראל גודיק: אנחנו מכירים תופעות של בעיות אישות, שהיו בתוך הגוש ואנחנו יודעים שצריך להמשיך לטפל בהם והילדים מגיבים לבעיה שהיתה בתוך הגוש, פלוס הפינוי והטראומה.

ישראל גודיק: הבעיה המרכזית כרגע היא בעיות אישות ואנחנו הולכים להקים מרכז לטיפול זוגי ומשפחתי ובתוך הרצף של הדברים נקבל מענה לילד, כשהילד יקבל מענה נורמטיבי.

ישראל גודיק: ישבנו עם המתנ"ס ובנינו קבוצת עבודה, נתנו להם כסף ואמרנו: תבנו קבוצה לילדים ונוער, בחוף אשקלון.

כוכבה ארוסי: אני מדברת על ניצן.

כוכבה ארוסי: אין לנו מבנה לנוער.

כוכבה ארוסי: לנוער אין כלום.

כוכבה ארוסי: היה אוהל.

ישראל בודיק: נכון, את האוהל פירקו אתמול.

ישראל בודיק: אנחנו מדברים על פתרונות זמנים.

ישראל בודיק: האוהל הזה קם כאלתור.

ישראל בודיק: אמרנו שחייבים לעשות פעילות לנוער בצורה כזאת או אחרת והגיעו הרבה מאוד מתנדבים...

ניצה כהן: צריך לברך אותם.

ניצה כהן: בזכותם אנחנו מחזיקים מעמד.

כוכבה ארוסי: - - ובזכות "לב 1".

כוכבה ארוסי: לא המועצה ולא אף אחד ששכרו כדי שהנוער שלנו יוכל להפעיל שם חוגים.

ישראל בודיק: כרגע, אני לא מחפש שבחים לגוף כזה או אחר.

ישראל בודיק: אני רוצה לדבר על מענים.

ישראל בודיק: ברגע שמתנדבים נתנו מענים ודרך מתנדבים היה יותר קל להכניס מענים מאשר דרך ממסדר כזה או אחר, מבחינתו יש מענה.

ישראל בודיק: בכל בית מלון ובאתר בניצן יושבות שתי עובדות סוציאליות שהגיעו לכל משפחה.

קריאות: כולנו צוחקות מהעובדות הסוציאליות שיש לנו.

מרב זוהר: אני לא אגיד לך מה עושה העובדת הסוציאלית, נציגת המינהלת אצלנו.

מרב זוהר: היא ביטלה לנו את התכנית שארגנו עם המפקחת של משרד החינוך לילדים.

מרב זוהר: אתמול נפגשתי אתה.

דקלה כהן: אם תשמע איזה פתרונות היא נותנת לי, אתה תזדעזע.

רן כהן: את חושבת שישראל שולח בן אדם שהוא עוכר ישראל?

רן כהן: אני לא מבין את זה.

רן כהן: הוא שולח בן אדם שהייעוד שלו לעזור לכם.

ישראל בודיק: אני מדבר כרגע על רעיון מערכתי-תפיסתי שיכול להיות שבמקום אחד הוא לא תופס, במלון מסוים ומשם בא כל המרמור.

דקלה כהן: סליחה שאני קוטעת אותך אבל בלי אנשי אמון זה לא ילך.

דקלה כהן: חבל על המאמצים, זה לא ילך.

מרב זוהר: אם היא אומרת לי לפני ראש השנה:

מרב זוהר: אני מבקשת ממך סליחה, לא ידעתי שזה מה שאני אעשה.

מרב זוהר: אני לא מוכנה לעשות את מה שנטלי מבקשת ואני מבקשת שתסלחי לי לפני יום כיפור וראש השנה.

מרב זוהר: ככה היא אמרה לי והיא הלכה ולא חזרה יותר.

מרב זוהר: ונטלי נשארה לבד והיא בוחשת בנו ועושה לנו בלגן ולא עושה כלום.

מרב זוהר: רק מבטלת לנו את הטיפולים הפסיכולוגיים שארגנו לילדים.

יעקב מרגי: אז תתלוננו.

רן כהן: ישנו ישראל, הגעתם לישראל?

דקלה כהן: מאיפה אנחנו מכירים אותו?

רן כהן: הוא מנהל המחוז בדרום במשרד הרווחה.

רן כהן: תגיעו אליו אם יש בעיה.

מרב זוהר: למה אתה לא באת לבקר את העובדת הסוציאלית שלך, לראות איך היא מתפקדת, מה היא עושה?

עמירה חיים: בכל מלון יש הפעלות אחר הצוהריים של משרד החינוך.

מרב זוהר: לא של המינהלת.

מרב זוהר: אנחנו עושים הפעלות בעצמנו.

רן כהן: עמירה, ברשותך אני מבקש לתת לנו להתקדם עם העניין הזה.

רן כהן: מתגלים כל מיני חורים ואני מבין שיש מקומות שזה עובד מצוין והם לא פה.

רן כהן: אני רוצה לשמוע את ישראל.

רן כהן: אמרנו כבר את כל השבחים על מה שעובד מצוין.

רן כהן: בואו נדבר על מקום שיש בו בעיות.

ישראל בודיק: בתוך כל רצף הטיפול ברור שיש חורים ונשמח לשמוע הערות.

ישראל בודיק: אנחנו לא פה רק כדי להציג איזו תפיסת עולם מהוללת יש לנו.

רן כהן: התפקיד שלך עכשיו הוא לדאוג לזה שלחברות הללו יהיה צינור מיידי לטפל בו מולך, אתך או עם נציג שלך עכשיו.

רן כהן: עמירה אמרה שהם נתנו טלפונים אישיים לכל אחד.

רן כהן: לכל משפחה יש טלפון אל מי לפנות במשרד החינוך.

רן כהן: איך זה עובד במשרד הרווחה?

מרב זוהר: השאלה אם עובדת סוציאלית באה לעזור לאנשים או שהיא באה להיות נציגת המינהלת?

מרב זוהר: להודיע למינהלת איזו משפחה עוזבת את המלון?

מרב זוהר: אני גרה עם 4 ילדים בחדר אחד, אתה יודע את זה?

מרב זוהר: אני דיברתי עם נטלי אולי כבר 4 פעמים, שתיתן לי עוד חדר.

מרב זוהר: אני לא יכולה לחיות עם עוד 4 ילדים בתוך חדר ועד היום לא קרה כלום.

מרב זוהר: אז מה התפקיד שלה?

מרב זוהר: לבוא לעזור לי עם זה שהילד שלי עושה פיפי במכנסיים כל היום כי הוא מפחד ללכת לשירותים או שהיא אמורה לעזור לי בזה שהיא תיתן לי עוד חדר?

מרב זוהר: איזו מן עובדת סוציאלית היא?

רן כהן: מרב, נדמה לי שזה צריך להיות מופנה לליאב.

רן כהן: היא מייצגת את המינהלת.

יצחק קדמן: רן, לא יכול להיות שהם יצטרכו לפנות ל-10 אנשים שונים בכל מקום.

מיקי דור: לא יכול להיות שישנם 5 איש במלון עם כל הכתובות, ואיש לא פנה אליהם ותבואו בטענות.

רן כהן: אנחנו מצפים להביא למצב מה שיותר נורמלי.

רן כהן: מצב של ילד נורמלי הוא שכשיש לו בעיה של כאב שן, מפנים אותו לרופא שיניים ולא הולכים אתו למינהלת.

רן כהן: יש לו בעיה עם מערכת החינוך, פונים לבית הספר או למנהלת.

רן כהן: יש בעיה עם משרד הרווחה, פונים למשרד הרווחה.

רן כהן: אני לא יכול להגיד שיפנו למינהלת כל הזמן.

יצחק קדמן: המצב לא נורמלי.

רן כהן: לכן, אני רוצה שמנהל מחוז הדרום בנושא הרווחה יתן מענה למרב ולרינה ולדקלה, לאן הן פונות במקרה והן רוצות להגיד לו משהו לגבי הטיפול במשרד הרווחה.

רן כהן: אז מה הפתרון, ישראל?

ישראל בודיק: לגבי המלון הזה בירושלים, תפנו אלינו, למשרד הרווחה ללשכת המנכ"ל את הבעיה, אני בטוח שהשר עצמו יטפל בזה.

עמרם בן דוד: יש אותן בעיות גם באשקלון.

ישראל בודיק: לא, הן לא אותן בעיות.

רן כהן: אני מבקש ממך, ישראל: תן להם את הטלפון שלך או של מישהו או של פקס שיעבוד 24 שעות ביממה ושאפשר לפנות אליו.

רן כהן: אני מודיע לכם, שגם הוועדה שלנו עומדת לרשותכם.

רן כהן: כל דבר שאין לכם מענה בעניין הזה, במשרד הרווחה או במשרד אחר, תפנו לרחל או אלי ואנחנו נטפל בזה.

יעקב מרגי: לגבי בעיות, ודאי שצריך לפתור אותן ויצוצו עוד בעיות שלא חשבנו עליהן.

יעקב מרגי: ודאי שאתם צריכים לעמוד על זכותכן.

יעקב מרגי: אתן צריכות לעזור לכל יושבי המלון, לידע אותן על האפשרויות והכתובות.

יעקב מרגי: אני מבקש מרן, לשאוף לכך לפתרון בעיות עכשיו.

יעקב מרגי: שלא יצוצו לנו פוסט-טראומה לטווח ארוך.

יעקב מרגי: היום אנחנו כבר יודעים - -

מוטי וינטר: כבר צצו.

יעקב מרגי: אתה לא יודע מה הולך לצוץ.

יעקב מרגי: אני באתי ממערך החירום ואני יודע כמה דנו וכמה סדנאות עם פסיכולוגים היו והגענו למסקנה שבתי מלון זה אסון.

יעקב מרגי: חזרו על זה ואני קורא היום למשרד הרווחה ולמשרד החינוך ולמשרד הבריאות: היום להקים צוותי תרבות שימשיכו לעבוד בסדנאות התערבות.

יעקב מרגי: אם לא, אנחנו נשמע על בעיות יותר קשות מאלה.

רן כהן: אני רוצה לשמוע את מנהל השירות לילד ולנוער, מר מוטי וינטר.

מוטי וינטר: אני רוצה להדגיש שני דברים: מעבר למה שנאמר פה, אני חושב שחלק מהביטוי של הדין ודברים שנעשה פה, זו אחת הבעיות.

מוטי וינטר: אנחנו, כממשלה – ממשלה, והמתיישבים, יש להם מצוקות שחלקן חדשות, חלקן אף אחד לא מכיר אותן, כמו שבלהה אמרה.

מוטי וינטר: אני רוצה להדגיש את הבעיה המרכזית שאני רואה אותה והיא איבוד הסמכות ההורית אצל הנוער.

מוטי וינטר: היא לא סתם נתנה את הדוגמה.

מוטי וינטר: לדעתי, זו הדוגמה הקשה ביותר שהציבור המקצועי צריך להתמודד אתה.

מוטי וינטר: קשה לנו להתמודד עם הנוער הזה.

מוטי וינטר: לכן, אני חושב שאחד הדברים, אם אתה רוצה לעזור לעניין זה גמישות תקציבית, כמו שאמר אורי אריאל.

מוטי וינטר: אנחנו עובדים לפי חוק, אבל אם האם הזאת אומרת שיש לה 11 ילדים עם בעיות מכאן ועד הודעה חדשה, אין לי היום את הכלים לתת לה מענה אמיתי לצרכים האקוטיים שלה, למרות שהמשרד התארגן ויש עובדים סוציאליים.

יצחק קדמן: הכסף קיים, רק היכולת להוציא אותו נכון על 100 תלמידים שצריכים ספרים, שוברים את הראש - -

רן כהן: למה הוא לא גמיש?

יצחק קדמן: כי הכל הולך לפי בירוקרטיות.

מוטי וינטר: תראה, הממשלה עובדת כמו ממשלה.

מוטי וינטר: היא לא השתנתה בגלל ההתנתקות.

מוטי וינטר: כולנו מבינים, כמו שאמרו עמירה ובלהה, אנחנו פקידי ממשלה ואנחנו מזדהים עם המצוקה האנושית שלהם.

מוטי וינטר: לא מעניין הדעות הפוליטיות.

מוטי וינטר: אחרי שזה נגמר וגם קודם, ככה התייחסנו לזה.

מוטי וינטר: אבל היא מציבה לי, הנה, אתמול בבוקר, מגוש עציון, כשישבנו עם שאול גולדשטיין חודשיים לפני ההתנתקות והעלו בעיות, לא יכולנו להתייחס.

מוטי וינטר: אמרו שגוש עציון זה לא שייך.

מוטי וינטר: אתמול קיבלתי טלפון ממנהלת הלשכה שאומרת לי שיש בעיות עם ילדים מפה ועד הודעה חדשה.

מוטי וינטר: היא לא יודעת איך להתמודד עם זה.

מוטי וינטר: כל המערכת המקצועית שוברת את הראש.

מוטי וינטר: היא ביקשה ממני לעשות דיון איתי ועם נוספים וכולי.

מוטי וינטר: אני לא יודע מה הפתרונות אבל אני מבטיח לך, שאחת הבעיות הקשות שלנו היא שאם היא תציע משהו "משוגע", אני לא בטוח שיאפשרו לי ואני ארצה בכל מאודי ויכול להיות שאפילו יהיה לי כסף.

מוטי וינטר: אי אפשר להתמודד עם טראומה לאומית בדברים האלה.

רן כהן: אני לא מבין.

רן כהן: הייתי 4 שנים חבר ועדת הכספים ואני מכיר את הכנסת כמו את כף ידי.

רן כהן: אם יש לך תקציב במשרד שלך, למה אתה לא יכול להוציא אותו?

רן כהן: כי החשב של האוצר לא נותן לך?

יצחק קדמן: כי היא צריכה להוציא את זה דרך רשות מקומית אז היא לא יכולה.

יצחק קדמן: הכסף קיים אבל יש מגבלות של בירוקרטיה - -

רן כהן: אבל מוטי יכול להעביר את זה דרך רשות מקומית.

יצחק קדמן: מוטי לא יכול להעביר כספים של משרד החינוך.

יצחק קדמן: עמירה יכולה להעביר רק דרך רשות מקומית.

יצחק קדמן: במקרה שאין רשות מקומית, אומרים לה שישירות לא יכולים להעביר.

רן כהן: עמירה, את נתקלת במצב שיש לך כסף ואת לא יכלה להעביר אותו?

עמירה חיים: רק דרך רשות מקומית.

עמירה חיים: בכל המלונות סגרנו דרך הרשויות המקומיות והעברנו גם לעיריית ירושלים כסף.

עמירה חיים: אני קניתי אישית כסאות.

רן כהן: אני רוצה לסכם את הנושא הזה: אני רוצה לנצל את התפקיד שלי כיושב ראש הוועדה הזאת וכחבר כנסת ואני מבקש מכם, כל מנהלי המחוזות והמנהלים על השירותים, כל עיכוב שאתם מרגישים שלא נותנים לכם להעביר תקציבים או להגמיש תקציבים, תעבירו את זה אלי.

רן כהן: אני מתחייב לפעול מול האוצר בעניין הזה, אל מול משרד ראש הממשלה ולהתיר את הסבך.

מוטי וינטר: אני לא אומר שאין תקציבים ושאין נהלים.

מוטי וינטר: אני אומר שבכדי להתייחס למצוקות שהחברות האלה אמרו, ואני לא יכול להתווכח אתן, יש לי קושי לשנות, להתמודד, לעשות משהו שיתאים להם, כולל לעבוד עם אנשים שלהם.

מוטי וינטר: למשל: חלק מהמתנדבים הנפלאים האלה שעבדו באו מגוש עציון וממקומות אחרים והיו צריכים לעזור להם ויש קשיים בדברים האלה.

מוטי וינטר: הגישה צריכה להיות אחרת.

מוטי וינטר: אם פורצת מלחמה, מישהו יעשה לך חשבון?

מוטי וינטר: לא.

מוטי וינטר: צריך להתייחס לזה בדיוק אותו דבר.

רן כהן: לכן אני אומר שתגידו לי בבקשה על כל מכשול כזה, ואני מתחייב לפתור אותו.

רן כהן: אני אעשה הכל לפתור אותו.

רן כהן: אני רוצה לבקש ממר עמרם בן דוד, יושב ראש הוועדה לקידום מעמד הילד באשקלון לומר את הדברים.

עמרם בן דוד: רבותיי, אני חושב שיושבים פה מנהלי מחוזות, אבל אני נמצא בשטח.

עמרם בן דוד: מלון "המלך שאול" צמוד לבית שלי.

עמרם בן דוד: כל יום שישי אני נמצא שם, בערבים אני נמצא שם.

עמרם בן דוד: כל מה שנאמר פה זה לא כמו לחיות את המציאות שם.

עמרם בן דוד: החוסר ודאות - זה ההרס הכי גדול.

עמרם בן דוד: אנשים לא יודעים מה קורה אתם ועם הילדים.

עמרם בן דוד: לחיות במלון, זה יוצר את כל הבעיות שיכולות להיות.

עמרם בן דוד: יש ילדים שלא הולכים לבית ספר עם טראומה, יש כאלה שמאושפזים.

עמרם בן דוד: אין מספיק כוח אדם לטפל.

עמרם בן דוד: צריך לקבל החלטה שתהיה פה איזו פעולה נמרצת וגדולה, לא בממדים הרגילים.

עמרם בן דוד: צריך תוספת של עוד כמה תקנים.

עמרם בן דוד: צריכים להקדיש את כל כוח האדם.

עמרם בן דוד: הטיפול צריך להיות גם בשעות המלון וגם בבית הספר ולא להתנתק מהם.

עמרם בן דוד: הטראומה שהם עברו מתעוררת כל רגע ופה צריך טיפול מתמיד.

עמרם בן דוד: זה לא ילד רגיל שחי בבית רגיל ובא פעם בשבוע או בחודש לטיפול.

רן כהן: זה בדיוק מה שנאמר פה.

עמרם בן דוד: מדברים פה על עוד כמה תקנים?

עמרם בן דוד: הרשות המקומית באשקלון, אנחנו נותנים את כל מה שאפשר.

עמרם בן דוד: אני רוצה להדגים את זה: הם פנו אלי בשמחת תורה ואמרו: בא תעשה אתנו את שמחת תורה.

עמרם בן דוד: בית הכנסת שלי קרוב והבאתי את כל הציבור, עם ספרי התורה וישבנו אתם כל החג.

עמרם בן דוד: ראיתי איך כל האנשים האלה מכונסים ואתה לא יודע מה עובר עליהם, גם המבוגרים וגם הילדים.

עמרם בן דוד: הטיפול פה צריך להיות טיפול משותף כי ההורים חיים עם הילדים וזה משליך עליהם.

עמרם בן דוד: צריך לקבל החלטה להקצות את כל כוח האדם ושהטיפול יהיה ברצף ואולי זה יעצור את ההתדרדרות.

רפי סרי: שלושה דברים קצרים מאוד: אתה אמרת, רן, שבבעיה הזאת תפנו לזה ולזה ויש טלפונים פתוחים ומה שלא יסתדר תפנו אלי.

רפי סרי: משפחה, שיש לה מעל לראש בעיות, הרכוש סגור במכולה, פרנסה אין והילדים מתרסקים אל מול העיניים וכולי, לך תהפוך אותם להיות שתדלנים במסדרונות ממקום למקום, לפתוח צירים ולקבל תשובות בכל מה שקשור לזה.

רן כהן: רפי תאמין לי שאם יש בעיה לילדים שלי, אני מטפל בהם.

רן כהן: הם לא מפסיקים להיות ילדים שלי.

רפי סרי: היום יש הבנה ואנחנו עובדים מול כמה משרדי ממשלה.

רפי סרי: יש הבנה שהתקופה הנוכחית היא תקופה שבה קשה לצפות מהציבור של הגוש שיעשה את כל הפעולות מהסוג הזה ויש צורך של טיפול וגישור בין הצרכים והזעקה מהשטח לבין מה שהמדינה יכולה לעשות ולהביא.

רפי סרי: המטרה היא לנסות למשוך לתקופת ביניים את המערכות - -

רן כהן: אני רוצה לשאול אותך: אני מבין שגוש קטיף, קודם ההתנתקות, חי במצב שבו לכל אדם היה ישוב והיה ועד ישוב והיו מוסדות.

רן כהן: היתה כתובת.

רן כהן: האם הכתובות האלה התבטלו לגמרי?

קריאה: בוודאי.

קריאה: הם קרסו לחלוטין.

רפי סרי: היום, אנחנו מנסים ליצור מערכת זמנית כגשר, כתיווך כדי שהטראומה וההתרסקות של מערכת שלמה שטיפלה בציבור שלנו היום איננה ועם כל הכבוד למשרדים והם עושים עבודת קודש, הם בפער בין האוכלוסייה לבין מה שקורה.

רפי סרי: בעיקר בתחום של הילדים, נוער רווחה וכל מה קשור בזה, צריך להכיר בצורך בכזה גוף.

רפי סרי: אנחנו עכשיו בתחילת ההליך של הבנות של הדברים מהסוג הזה.

רפי סרי: לדוגמה: בתחום של הנוער, המדינה כמעט לא רלוונטית.

רפי סרי: כל מיני תהליכים שאנחנו מפעילים בתוך הנוער שלנו, כי הנוער נמצא במצב קשה מאוד.

רפי סרי: על חשבוננו משכנו את כל רכזי הנוער שעובדים שנים בגוש, שימשיכו לבוא ולעבוד.

רפי סרי: רק בחג סוכות האחרון - -

רן כהן: מה זה לעבוד?

רן כהן: בתנועות נוער?

רן כהן: במתנ"סים?

רן כהן: במה?

דקלה כהן: רכזי נוער, בלי קשר לתנועות נוער.

יוכי קלמנזון: אני יכולה להסביר את העניין: אני פסיכולוגית.

יוכי קלמנזון: ואני רוצה להסביר שאנחנו מדברים במושגים של קהילות ויש קצת שינוי מהתפיסות הרגילות.

יוכי קלמנזון: משרד החינוך, אפשר לומר שעושה את מלאכתו מאוד נאמנה.

יוכי קלמנזון: אני עובדת של שפ"י, השירותים הפסיכולוגים ואני יודעת שיש השתדלויות מאוד גדולות אבל הדברים האלה הם בתחומי הכיתות, המשרד ובית הספר.

יוכי קלמנזון: אבל יש לנו מערך שלם שהוא המערך שהתפורר, מהרגע שהילד חוזר ועד למחרת בבוקר שהוא יוצא.

יוכי קלמנזון: כל הפער הזה, כולל הילדים בגיל הרך מאוד, אני מנהלת של היחידה להתפתחות הילד.

יוכי קלמנזון: כל הילדים שעזבו יחידות להתפתחות הילד, לנו אין תקנים להחזיק אותם עכשיו.

יוכי קלמנזון: בבאר שבע זה מפוצץ.

יוכי קלמנזון: קשה להם לקבל מענה.

רן כהן: אז מה הפתרון?

יוכי קלמנזון: מה שהקים הגוף של יש"ע, שאני שותפה אתו, ועד מתיישבי גוש קטיף, הקימו חשיבה קהילתית.

יוכי קלמנזון: זאת אומרת, לנסות לחשוב.

יוכי קלמנזון: אני עשיתי מיפוי צרכים עם עיר האמונה, עם כפר דרום.

יוכי קלמנזון: יש להם צרכים משלהם אבל, זה העניין של הגמישות שציינת, אם אני יודעת שאני רוצה קבוצות טיפוליות לילדים, יש לי ערוץ.

יוכי קלמנזון: אני מבקשת מהגברת מרים שפירא, היא אחראית על הנושא ויש לי אפשרות להביא אנשים ולהריץ קבוצות.

יוכי קלמנזון: אבל אם אני רוצה טיפולים אישיים לילדים אחרי הצוהריים, אין לי ערוץ כזה.

יוכי קלמנזון: אם אני רוצה רכז נוער ל-30 ילדים שסובלים בעיר האמונה וגרים בתוך העיר בתוך "זולה" ויש אתם בעיות מאוד משמעותיות, צריך רכז נוער שיהיה צמוד אליהם.

יוכי קלמנזון: זה לא להביא אותו לשנה.

יוכי קלמנזון: זה כמו מדריכי רחוב שמסתובבים אתם, מישהו שמתאים להם במנטליות, זה תקציב שאין לנו מאיפה לתת אותו.

יוכי קלמנזון: לגבי פעילויות אחר הצהרים של הילדים: דיברת קודם על הסמכות ההורית.

יוכי קלמנזון: הבעיה היא כי להורים אין אפשרות לדאוג לפעילויות של אחר הצוהריים, אין להם את התנאים.

יוכי קלמנזון: מצד שני, הפיתויים הפנימיים והחיצוניים מאוד גדולים ואין פה מישהו שמרכז את שעות אחר הצוהריים.

יוכי קלמנזון: גם משרד הרווחה, אלה שעבדו במלונות ועבדתי אתם כי הייתי בתוך המלונות, לפחות בכפר דרום, הגישה היתה שאנחנו יושבות פה ואתם תבואו אלינו.

יוכי קלמנזון: כל מי שמכיר את החומר של אוכלוסייה אחרי פיגוע, ואני גרה בהר חברון, אני עובדת עם האוכלוסייה שלנו אחרי כל הפיגועים הקשים, אתה עושה "ריצ'ינג אאוט".

יוכי קלמנזון: אתה יוצא אל האוכלוסייה.

יוכי קלמנזון: אתה לא יושב בחדר ומחכה שאוכלוסייה תבוא אליך.

יוכי קלמנזון: כשאני הייתי בגוש קטיף, מה שהעובדים הסוציאליים לא היו רגילים לעשות.

יוכי קלמנזון: הם הסתובבו בית בית.

יוכי קלמנזון: כל האוכלוסייה במצב של טראומה אז אי אפשר להשתמש באותו קנה מידה של עו"סית - -

רן כהן: אני מודה לך על הדברים החשובים שאמרת.

טלי לבנון: אני חושבת שחלק גדול מהדברים שנאמרו כאן היינו יכולים לחסוך.

טלי לבנון: קיים שולחן גוש קטיף ואני מאוד שמחה שדוקטור קדמן העלה את זה.

טלי לבנון: שולחן גוש קטיף קם לפני ההתנתקות והוא ממשיך בצורה אחרת אחרי ההתנתקות, בשיתוף ועד מתיישבי גוש קטיף.

טלי לבנון: המטרה של השולחן הזה היא - -

רן כהן: איפה נפגש השולחן הזה?

טלי לבנון: הוא נפגש אצל רפי סרי, אחת לשבוע בירושלים.

טלי לבנון: שותפים לשולחן הזה משרד הרווחה, משרד החינוך מעודכן ושותף.

טלי לבנון: גם משרד הבריאות, משרד התמ"ת, משרד הדיור ומשרד הקליטה ומינהלת סל"ע, הקואליציה לטראומה וועד מתיישבי גוש קטיף.

מיקי דור: שיהיה ברור שזה לא גוף ממשלתי.

מיקי דור: זה גוף קהילתי.

טלי לבנון: המטרה של השולחן הזה היא לעשות דבר מאוד פשוט: לבדוק מיפוי צרכים, מיפוי משאבים ולבדוק איפה יש פערים בין השניים.

טלי לבנון: אם צריך שתהיה תוצאה למפגש הזה כאן, היום, אם היית מביא נציגות אחרות, היית שומע בעיות אחרות, כי הרבה מאוד בעיות.

טלי לבנון: אם צריך שייצא דבר אחד מהשולחן הזה, שאנשים שיכולים לעזור בתהליך הזה של מיפוי וצרכים או להגיד איזה משאבים קיימים, שיצטרפו אלינו לשולחן וביחד אנחנו בונים תכנית מאוד רחבה שמשקפת את המשאבים הקיימים וגם את המשאבים החסרים - -

רן כהן: נציגי המתיישבים מופיעים אצלכם?

רן כהן: המודל הזה עובד?

טלי לבנון: כן.

דקלה כהן: כמה זמן זה עובד?

יצחק קדמן: זה עוד לא עובד.

יצחק קדמן: הרעיון מצוין ושלוחות שלו צריכות לפעול בכל מקום ומקום.

טלי לבנון: הרעיון של המודל הזה הוא כזה: בתחום של הפרט יעשה מיפוי צרכים פרטני לכל משפחה.

טלי לבנון: יש אנשים ויש את האמצעים.

טלי לבנון: חלק גדול מהם תקועים לאישור היועצת המשפטית של הממשלה.

טלי לבנון: יש הרבה מאוד כסף שמיועד לזה.

טלי לבנון: יעשה מיפוי צרכים - -

אורי אריאל: יכול להיות שהפינוי היה לפני 3 חודשים?

אורי אריאל: את צריכה להגיד תאריכים כשאת מדברת.

רן כהן: אני רוצה לשמוע את טלי.

טלי לבנון: העובדים הסוציאליים שנבחרו נבחרו על דעת ועד נציגי גוש קטיף.

טלי לבנון: זה אנשים שחלקם הגדול הם מתיישבי גוש קטיף לשעבר.

רפי סרי: זה לא המדינה, שיהיה ברור.

מוטי וינטר: אתם אומרים שהמדינה יושבת אתכם ואנחנו לא שמענו על זה.

רן כהן: המודל הזה מאוד מעניין אותי, כי נדמה לי שיש חוליה חסרה בין המצב הקודם לבין המצב הנוכחי והיא שבעצם אין כתובת ביניים בין משרדי הממשלה לבין הקהילה והאנשים.

רן כהן: זה גורם שיכול להיות בתווך ואני רוצה לדעת באיזה מצב הוא נמצא, אם אפשר לעזור לו.

כוכבה ארוסי: זה עוקף מינהלת ניצן.

טלי לבנון: המודל שפותח מתייחס לשלוש רמות: לרמת הפרט, לרמת הקהילה ולרמה האזורית, העל קהילתית.

טלי לבנון: לכל חלק כזה יהיה מיפוי צרכים, מיפוי משאבים ויינתנו מענים שחלקם יינתנו על ידי הממשלה וחלקם יינתנו לא על ידי הממשלה אלא על ידי תורמים.

טלי לבנון: חלקם הגדול של הכספים כבר נמצאים אבל צריך הסכם ועבודה משותפת בשביל לצאת לדרך.

יצחק קדמן: את זה היה צריך להתחיל מזמן.

טלי לבנון: אז לא לעשות את זה, דוקטור קדמן?

טלי לבנון: התחלנו לפני ההתנתקות אבל לא היה עם מי לדבר.

מוטי וינטר: את מספרת על דבר ויש גורמים ממשלתיים שעובדים- -

רן כהן: איך הם לא יודעים מזה?

טלי לבנון: ישראל יודע ויושב ברוך שוגרמן אצלנו בחדר, שהוא נציג משרד הרווחה.

טלי לבנון: יש לכל משרד אנשים שנבחרו.

רן כהן: מה החוסר שלכם להגיע למצב שבו אתם יכולים באמת לעזור גם לרמה המשפחתית וגם לרמה הקהילתית?

טלי לבנון: יש לנו חוסר במידע, אנחנו מתקשים להשיג מידע על חלק מהצרכים שקיימים בשטח.

טלי לבנון: יש לנו חוסר במשאבים, למרות שחלק גדול מהמשאבים קיימים והם לא משוחררים.

רן כהן: למה?

רן כהן: מי לא משחרר?

טלי לבנון: חלק קשור למשאבים שקיימים אצל הממשלה, שאני לא יודעת לגביהם וחלק אצל תורמים.

רן כהן: ליאב, את מכירה את העניין הזה?

ליאב שדה: כן.

רן כהן: אני מבקש שתמסרי לנו מה המצב.

מיקי דור: אני בקשתי להעביר מהתקציב שלנו אליהם כדי להימנע מהסיפור שהם יפנו עם כל הסטיגמה של שירותי בריאות הנפש שלנו.

מיקי דור: אין לי שום בעיה לעבוד עם גוף חוץ ממשלתי.

טלי לבנון: בפגישה שהיתה בשבוע שעבר אחד הנושאים שעלה מאוד חזק זו העבודה שמשפחה צריכה לפנות ל-30 גורמים בשביל לפתור 10 בעיות.

טלי לבנון: אחד הדברים שעלה זה הרעיון שיהיה לכל מקום, לפי קהילת מקור, יהיה אדם אחד שיתכנן את כל הטיפול במשפחות בכל הרמות והוא ידע בדיוק למי לפנות.

רן כהן: מעין מזכיר קהילה.

טלי לבנון: בדיוק, וזה המודל שיושב לפניך.

כוכבה ארוסי: אפשר לדבר על ניצן, כדי שליאב תוכל לענות לנו?

ניצה כהן: אנחנו עברנו בצורה מסודרת ולא גרנו במלונות ולכן שתקנו, כי אנחנו שומעים את הבעיות הקשות שיש ושלנו מתגמדות.

ניצה כהן: אבל אנחנו, כהורים, מאוד קשה לנו לצפות ולראות את כל הבעיות של הילדים.

ניצה כהן: משרד החינוך הוא הכתובת והוא עושה את זה מצוין וכל נושא הטיפול ברווחה לא צריך להיות דרך הרשות המקומית או במועצה האזורית אשקלון.

ניצה כהן: יש ויכוח שהמועצה צריכה לתת 30% ולכן לא נעשה כלום.

ניצה כהן: דיברתי עם המנהלת של ניצן והיא אמרה: לא קיבלנו שום הנחיות, הילדים לא מקבלים שום דבר.

ניצה כהן: אני חושבת שמשרד החינוך צריך לקחת את היועצים ולתת להם שעות שיטפלו בילדים.

ניצה כהן: אני יודעת שאם היועצת תגיד לי, אני אלך בעצמי לקבל.

רן כהן: הסכימו אתך.

רן כהן: עמירה אומרת שזה התקבל.

ניצה כהן: בנושא הלימודי: הילדים צריכים עזרה, הם סוחבים אתם טראומה עוד משנה שעברה.

ניצה כהן: חייבים לתת לילדים עזרה לימודית.

עמירה חיים: העברתי כמעט 100 שעות לכל בית ספר אחרי החגים, יש כאלה לתגבור לימודי.

דקלה כהן: הבעיות הנפשיות זה נגזרת ישירה של בעיות לימודיות.

דקלה כהן: יש ילדים שלומדים בפנימיות וגם לשם צריך להגיע.

עמירה חיים: אתם צודקים.

עמירה חיים: צריך לעזור להם ואני לוקחת על זה אחריות.

ניצה כהן: בנושא התחבורה: הילדים גם ככה בטראומה.

ניצה כהן: הסעות לא מגיעות בזמן.

ניצה כהן: הם מחכים שעתיים וזה גדול עליהם.

ניצה כהן: אני מדברת על מועצה אזורית חוף אשקלון.

ניצה כהן: יש 9 מוסדות חינוך.

ניצה כהן: אנחנו באנו ממועצה אזורית חוף עזה, שתפקדה עם מגוון רב של מערכות לימוד, של אפשרויות לימוד.

ניצה כהן: הילדים מחכים ועוד מעט יהיה גשם, ללא תחנות הסעה וזה מסוכן.

ניצה כהן: הם מחכים.

ניצה כהן: הילדים הקטנים בהבשור מחכים לגדולים שעתיים וחצי ואין להם איפה לשבת.

עמירה חיים: במועצה חוף אשקלון יש בעיה.

עמירה חיים: זה גדול עליה.

רן כהן: אז תתגברו אותה.

עמירה חיים: הם ביקשו מאתנו הסעות לכל כיוון ונתנו.

עמירה חיים: מגיעים המון אוטובוסים לכביש אחד צר ועד שהאוטובוס הזה לא עובר, השני לא יכול להיכנס והילדים עומדים ומחכים.

כוכבה ארוסי: אני אתקן אותך.

כוכבה ארוסי: .. ההסעה מגיעה ואין מקום לילדים בהסעה.

עמירה חיים: אני אבדוק שוב את נושא ההסעות.

עמירה חיים: ביום חמישי הסגנית שלי נמצאת עם כל הפיקוח באתר ניצן, יחד עם המועצה האזורית ועם כל האנשים שאחראים על ההסעות ושאר הדברים כדי לשמוע את התושבים ואת האנשים ולפתור את הבעיות האלה.

רן כהן: אני מבקש ממך לבדוק באופן מאוד נוקב בזמן הקרוב גם את הסוגיה של ההסעות, במיוחד לנוכח העובדה שאנחנו עומדים בפני החורף והקור.

רן כהן: שיפתרו את כל הבעיות.

אורי אריאל: בשבוע הבא יש לנו פגישה עם שרת החינוך.

אורי אריאל: אני מקווה שלא נצטרך אותה.

אורי אריאל: זה נעשה בשיתוף עם המחוזות.

אורי אריאל: דבר נוסף, אני מבקש את בדיקתך עמירה, אני מבין שההורים השביתו היום את בית הספר בשפיר, כך נמסר לי - -

עמירה חיים: הם לא השביתו ובשעה 4 אנחנו נפגשים בלשכה שלי.

ניצה כהן: לגבי אגרות חינוך: התשלום כבד על ההורים.

ניצה כהן: במשפחות מרובות ילדים זה הרבה כסף.

ניצה כהן: צריך לחשוב איך לעזור להורים, הם לא עובדים.

ניצה כהן: אם צריכים לשלם 8000 ו-10,000 שקלים, אנחנו עומדים בפני בעיה קשה.

רן כהן: ליאב, אתם צריכים לטפל בסוגיה הזאת.

ליאב שדה: אנחנו עובדים עם משרד הרווחה ומקבלים הנחות.

ליאב שדה: יש מקרים במועצות אזוריות, אנחנו עובדים בעפולה, שכתוצאה מזה שמשפחה הוגדרה כזקוקה לסיוע, המועצה האזורית הפחיתה את התשלומים - -

דקלה כהן: אין גבול להשפלה.

ניצה כהן: אני בחיים לא אלך לבקש את זה.

רן כהן: אז איך את רוצה שזה יהיה?

אורי אריאל: שתהיה הוראת שעה לשנת תשס"ו.

אורי אריאל: מה יש?

אורי אריאל: הם לא ילכו ללשכות הרווחה.

מיקי דור: את צריכה לפנות ולדרוש.

מיקי דור: זו לא השפלה.

רן כהן: עמירה, אתם מתבקשים לשקול אפשרות לבטל לשנת הלימודים הזאת את אגרת החינוך לכל הילדים.

רן כהן: אין ברירה.

רן כהן: הם לא ילכו לבקש מלשכת הרווחה.

ליאב שדה: ברגע שהם פונים אנחנו מסדירים את זה.

ליאב שדה: אנחנו לא גורמים להם להיגרר לתוך זה.

ליאב שדה: אנחנו מוציאים מכתב ומסייעים, זה הכל.

דקלה כהן: כל הפניות שלי לא נענו כל כך מהר אצלכם.

רן כהן: אם רוב האנשים משלמים, למה אתן רוצות שרוב האנשים לא ישלמו?

אורי אריאל: ההגדרה היא אנשים שמובטלים.

רן כהן: כל ההורים שרוצים, אני אפילו לא אומר על איזה בסיס.

רן כהן: כל הורה שלא יכול לשלם אגרת חינוך, שיפנה ויבקש שיתנו לו פטור.

רן כהן: אני פונה אליכם לענות להם.

עמירה חיים: לא זרקנו אף אחד.

עמירה חיים: בתי הספר מקבלים אותם בהרבה אהבה.

כוכבה ארוסי: יש לנו מעונות לילדים.

כוכבה ארוסי: בגלל מבנה לא תקין שהמינהלת בנתה בניצן, נמצאים בדירה של 90 מטר 33 ילדים.

כוכבה ארוסי: אין מתקני חצר, אין מתקנים מוטוריים.

כוכבה ארוסי: אני מדברת על תינוקות.

כוכבה ארוסי: ההורים רוצים לצאת לעבודה אבל לא יכולים.

כוכבה ארוסי: בגנים אותו דבר.

כוכבה ארוסי: הציוד של הגנים, אני, בתור ועדת חינוך דאגתי לתרומות כדי שיכנס ציוד לגן.

כוכבה ארוסי: לא היה כלום בגן.

כוכבה ארוסי: יש עדין גנים שחסרים להם כיסאות.

כוכבה ארוסי: לחצר אסור להוציא את הילדים כי החצר לא תקנית.

כוכבה ארוסי: זה בגן חובה, גנון וטרום חובה.

עמירה חיים: הקמנו באתר 4 גני ילדים מסודרים.

עמירה חיים: העברנו גן שלם מישוב מסוים עם הגננת שלו וכל ילד קיבל את הכיסא שלו.

עמירה חיים: אחר כך, בנו כ-400 קראווילות במכה ראשונה.

עמירה חיים: לאחר מכן, אחרי ההתנתקות, עוד קבוצה של 150,180 משפחות ביקשה להגיע לאתר והתחלנו לבנות גני ילדים נוספים אחרי.

כוכבה ארוסי: פועלים 5 גנים בניצן.

עמירה חיים: העברנו לשם כיסאות.

עמירה חיים: השבוע פתחנו גנים חדשים, שהרשות המקומית שקיבלה הרבה כסף - -

כוכבה ארוסי: אני מדברת אתך על גנים שנפתחו בספטמבר.

כוכבה ארוסי: יש לי שתי בנות שנמצאות בגנים שנפתחו בספטמבר.

אורי אריאל: אין מתקני משחקים בחוץ.

רן כהן: ברגע זה העניין נפתר.

רן כהן: אני מודיע לכם שהוועדה, בתוך שבועיים, תהיה בסיור.

רן כהן: כוכבה, תתאמי עם רחל, אני רוצה לראות את הגן הזה.

דקלה כהן: הילדים שלנו לא רואים את אור השמש.

דקלה כהן: הם לא יוצאים בכלל מהמלון.

עמירה חיים: אני הייתי עם מנכ"לית משרד החינוך בגן של הגננת ענת ודיברנו שם על הילדים.

עמירה חיים: לא חסר שם כיסא אלא חסרים שם מתקני חצר.

עמירה חיים: הרשות המקומית עוד לא התקינה.

עמירה חיים: גם אני קוראת מכאן לראש המועצה לעבוד יותר מהר.

רן כהן: תזמיני גם את הרשות המקומית לסיור.

דקלה כהן: אני גרה במלון "שלום".

דקלה כהן: יש לי 9 ילדים.

דקלה כהן: אני רכזת חינוכית של המלון.

דקלה כהן: לפני שבוע התחלתי לרכז את העניינים שם.

דקלה כהן: התפקיד העיקרי שלי הוא לפתוח לילדים חינוכיות לאחרי הצוהריים.

דקלה כהן: הילדים מסיימים ב-13:00 ועד הלילה אין להם מה לעשות.

דקלה כהן: אני חייבת להגיד שבאמת כל המפקחים של משרד החינוך היו לצדנו לאורך כל הדרך וניסו לעזור בכל מה שהם יכולים וראינו את התפקוד שלהם בצורה מדהימה.

דקלה כהן: ההגינות חייבת להיות וצריך לומר להם מילה טובה.

דקלה כהן: אם היתה תקיפלת ותלונות, המפקחים היו 100%.

דקלה כהן: כרגע, כשאני מנסה לעבוד עם המון מתנדבים, משרד החינוך מממן חלק מהעובדים.

דקלה כהן: אני רוצה צבעים לילדים, פתחתי חוג לחליליות, הוצאתי 250 שקל מהכיס שלי לקנות חליליות כדי שהחוג הזה לא יתפספס.

דקלה כהן: אני רוצה דברים מינמאלים.

דקלה כהן: אני צריכה 120 שקל הסעה, כי כבר השגתי את המדריך והסעה אין לי.

רן כהן: אין אגף חינוך לא פורמלי?

דקלה כהן: פניתי למינהלת ולמפקח במשרד החינוך, אין לי אפשרות להשיג את הדברים האלה.

דקלה כהן: עובדים יש לי.

עמירה חיים: נתנו לכל רשות מקומית סכום כסף.

מרב זוהר: הגן אצלנו קיבל תקציב של 500 שקל לפעילות ל-19 ילדים?

מרב זוהר: מה זה הסכום הזה?

עמירה חיים: פנינו לרשויות המקומיות ואמרנו להם שיגישו למשרד איזה סכום הם צריכים לחומרים.

עמירה חיים: כל החומרים שקיבלתם בקיץ, קנינו אותם מתקציב משרד החינוך.

רן כהן: תודה.

רן כהן: דקלה, אני מקווה שנהיה גם אצלך בסיור.

עמירה חיים: לי חשוב להגדיר את גזרות הפעולה של משרד החינוך.

עמירה חיים: נכון שגלשנו קצת מעבר לגזרות העבודה שלנו לגזרות שלא שלנו.

עמירה חיים: אני אומרת את זה כדי שגם אנחנו ניתן תקציב לאחר הצוהריים אבל המינהלת חייבת לתת גם.

רן כהן: נשמע את ליאב, בבקשה.

ליאב שדה: ראשית, כולנו יודעים שהמצב במלונות הוא לא מצב אידיאלי.

ליאב שדה: אנחנו מודעים לקשיים.

ליאב שדה: אין לנו יכולת לשנות את המצב הזה כרגע ובמסגרתו, אנחנו צריכים לפעול במקסימום האפשרי.

ליאב שדה: מבחינתנו, בכל מלון יש כרגע נציגות או שהוא מהמינהל המקצועי של המלון או שהוא עובד סוציאלי או שהוא פסיכולוג במקצועו והוא מרכז את הצוות המקצועי של המלון ואליו ניתן לפנות.

ליאב שדה: האנשים האלה, מאז חודש אוגוסט שהו שם לפעמים גם 24 שעות ביממה ולא ראו את המשפחות שלהם.

ליאב שדה: במסגרת הצוות הזה יש מפקחים ממשרד החינוך, היו צוותי משרד הבריאות שהגיעו, יש עובד סוציאלי ששוהה קבוע בבית המלון ומסייע.

ליאב שדה: ברגע שמשפחה יוצאת, אני גם דואגת להעברה מסודרת - -

דקלה כהן: וחוץ מזה כלום.

רן כהן: בסדר, אנחנו מנסים להתקדם.

רן כהן: היא מנסה לתת מענה.

רן כהן: אגב, המודל שהציגה פה טלי מקובל עליכם?

ליאב שדה: אני אתייחס להכל.

ליאב שדה: לגבי המודל הזה ישבתי עם ראש הצוות החברתי שלנו, שהוא בנה את המודל הזה.

ליאב שדה: ישבתי יחד אתו.

ליאב שדה: יש לנו גם צוות חינוכי בכל מלון ויש פעילויות אחרי הצוהריים - -

דקלה כהן: לא של המינהלת.

דקלה כהן: המינהלת לא מארגנת שום דבר.

דקלה כהן: אין שום פעילות במלון.

דקלה כהן: הם לא עושים שום דבר.

דקלה כהן: היא לא יכולה להציג את זה ככה.

רן כהן: דקלה, אמרת את זה כבר 4 פעמים.

רן כהן: אני לא מסכים לעניין הזה.

רן כהן: אני ביקשתי מליאב שתשב כאן, תקשיב לכל הדברים ותענה.

רן כהן: ביקשתי ממנה עכשיו, ממש ב-10 הדקות האחרונות של הישיבה, שתענה.

ליאב שדה: מינהל חברה ונוער מטעם משרד החינוך מפעיל פעילות על פי תקנים.

ליאב שדה: יש לנו מתנדבות שעובדות ויתרה מכך, משרד החינוך במקרים מסוימים, כמו שדיברנו על שילוב אנשים בתוך המערך, יש אנשים מתוך המתיישבים שעובדים בשכר מטעם משרד החינוך ותורמים לפעילות הזאת.

רן כהן: זה בסדר גמור.

רן כהן: זה לא משנה, זה משרד החינוך.

דיקלה כהן: זה לא עובדים של המנהלת.

ליאב שדה: בהמלצות של אותם מנהלי מלונות, שהם רוצים לצרף אנשים אנחנו מבקשים את האישור מהמפקחים.

דקלה כהן: וגם דרכם לא מצליחים להוציא צבע אחד לחוג.

רן כהן: אני רוצה לפתור את בעיית הצבעים.

רן כהן: אם את מבקשת את זה ממשרד החינוך ולא מקבלת תוך שבוע, להתקשר אלי ולהגיד לי על זה ואני אדאג לזה.

ליאב שדה: גם מבחינת הסיוע הנפשי, אנחנו עובדים עם שפ"י.

ליאב שדה: יש לנו את מוקד "מענים" שמשותף לכל המשרדים, גם של משרד החינוך, של שפ"י ומשרד הבריאות, שהועבר לכל הנציגים.

ליאב שדה: פנו כבר 50 משפחות והן מטופלות.

ליאב שדה: כרגע ממשלת ישראל קבעה קריטריונים של סיוע למשפחות לתמיכה באמצעות הרשויות המקומיות.

ליאב שדה: אנחנו מקבלים תקציבים שנעביר דרך הרשויות המקומיות.

ליאב שדה: תחת זה יש לך את כל הנושא של חיבור בין הקהילות, של סדנאות לילדים של טיפול לכל משפחה על פי אותו חוק, של סדנאות של ימי עיון, של פינות הנצחה וכולי.

רן כהן: מה אתם עושים עם אלה שלא נמצאים היום ברשויות המקומיות, כמו עיר האמונה למשל, הרי אין להם רשות מקומית וגם אלה שנמצאים ביד מרדכי?

רן כהן: מה אתם עושים אתם?

ליאב שדה: במקומות שבהם אין, יש לנו נציגים במקום.

אורי אריאל: בעיר האמונה יש לכם נציגים?

ליאב שדה: לא, יש לנו שם נציג מטעם המתיישבים ויש לנו גם נציגים שירדו לשם מטעם הצוות הלוגיסטי.

ליאב שדה: אנחנו מממנים שם חלק מהדברים וזה נעשה במימון של המינהלת ובהחלט מסייעים.

אורי אריאל: איפה אתם מסייעים בעיר האמונה?

אורי אריאל: אני לא שמעתי על זה.

אורי אריאל: בעיר האמונה, לפי דעתי, בהנחיית מנכ"ל משרד ראש הממשלה, הממשלה לא נכנסת על כל אגפיה.

ליאב שדה: אם אתם רוצים שאני אראה כאן חשבוניות שהממשלה מימנה, אם זה לצורכי כביסה - -

דקלה כהן: שללתם ממני את זכות הכביסה ואת יודעת כמה נזקים יש לנו?

אורי אריאל: ליאב, יש הרגשה שתוקפים אז צריך להתגונן.

אורי אריאל: אני חושב שזו טעות.

אורי אריאל: אנשים, במר ליבם ובמצוקותיהם, בוודאי שלחלק זה סובייקטיבי ואת אומרת שחווית דבר כזה.

אורי אריאל: תשתמשי בזה כמנוף.

אורי אריאל: תבקשי מיו"ר הוועדה שישיג לך עוד 20 מיליון שקל, למה את צריכה להסביר שהכל בסדר?

אורי אריאל: אני ודאי לא תוקף אותך, אמרתי לכם 10 פעמים תודה ואני אומר עוד פעם תודה.

אורי אריאל: אתם לא מטפלים בעיר האמונה.

אורי אריאל: קחי את היושב ראש ונעזור לכם לקבל עוד תקציב ועוד תקנים ותוכלו לטפל יותר טוב ולשפר את זה.

אורי אריאל: מה רע בזה?

אורי אריאל: את מסבירה שהכל נהדר.

אורי אריאל: אנחנו לא צריכים לעשות שום דבר וזה חבל.

אורי אריאל: קחי את זה אחרת.

רן כהן: אני מבין שבעיר האמונה יש בעיה של זהות של מקום לא קבוע.

רן כהן: בעניין הזה אני אשוחח עם מנכ"ל ראש הממשלה.

אורי אריאל: תפריד את המבוגרים.

אורי אריאל: אתה אבא של 5 מיליון ילדים בישראל - טפל בהם.

ליאב שדה: אני לא באה להציג כרגע כאילו שהכל מושלם ונהדר.

ליאב שדה: אני באה להציג שיש שהייה בשטח וכן יש ניסיון לעזור והדלת פתוחה.

מרב זוהר: תסבירי לי איך במלון שלנו את עוזרת לי עם גברת נטלי הזאת, שכל עניינה רק להציק לנו.

רן כהן: מרב, תנו לי לסיים.

ליאב שדה: התקצוב שאנחנו מקבלים ממשרד ראש הממשלה עובר דרך הרשויות המקומיות, כשמשרד החינוך מעביר לאותם דברים.

ליאב שדה: אני לא יכולה כרגע, במינהלת סל"ע, כאשר מגישים לי בקשה, אין למינהלת סל"ע - -

רן כהן: אז כל התקציב שלכם זה או דרך משרד החינוך או דרך משרד הבריאות או דרך משרד הרווחה?

ליאב שדה: לא, משרד ראש הממשלה מתקצב את כל הפרוייקטים אבל במסגרת הרשות המקומית.

ליאב שדה: הרשות המקומית מגישה את זה כפרוייקט ולכן, במקרה שלהם היתה בקשה ליוזמה פרטית.

ליאב שדה: עם כל הרצון הטוב שלי, המקסימום שאני יכולה לעשות כרגע זה לחבר אותם לרשות המקומית ואז העירייה מגישה את הבקשה וועדת התמיכות של הממשלה מאשרת.

דקלה כהן: תוך חצי שנה שנה, זה יגיע.

רן כהן: אז מה אתן רוצות שהיא תעשה?

רן כהן: שתשלוף מהכיס שלה?

רן כהן: זו הפרוצדורה, אז בואו נעשה את זה.

רן כהן: רבותיי, תתרגלו.

רן כהן: אולי בגוש קטיף היה גן עדן, אבל זאת מדינת ישראל.

רן כהן: ככה חיים במדינת ישראל ילדים.

רן כהן: כדי לקבל את הזכויות שלהם, פונים למשרדי הממשלה.

עמירה חיים: בנושא התקציבי, אין העברה תקציבית של תקציב מהמינהלת למשרד החינוך.

עמירה חיים: משרד החינוך ישיבות מול הרפרנטים שלנו באוצר, נדאג לתכנית שלנו אבל אנחנו עושים איגום משאבים יחד עם משרדי הממשלה.

עמירה חיים: יש לנו פורום משותף עם הרווחה ויחד עם המינהלת.

עמירה חיים: גם הרווחה קיבלה ישירות כסף מהאוצר לא דרך המינהלת.

עמירה חיים: היא קיבלה כסף למה שהיא הגישה.

רן כהן: שנוגעים לילדים האלה.

רן כהן: את היום מוציאה מהתקציב הרגיל שלך?

מוטי וינטר: לא, יש תקציבים שמיועדים לזה.

רן כהן: אני רוצה להגיד שזה בטוח שיש תקציבים מיועדים לזה.

רן כהן: התקציבים המיועדים הם מהאוצר ישירות.

ליאב שדה: גם הממשלה מתקצבת, אבל אין פה בנושא הזה קיצורי דרך.

ליאב שדה: כאשר הממשלה מבקשת את כל הקריטריונים האלה ואת כל הפרטים, יש פה את כל מערך הסיוע.

ליאב שדה: אם זה פעילות לילדים, אם זה פעילות בסדנאות - -

מרב זוהר: סליחה, להוסיף עוד חדר למשפחה שלי, אני צריכה לעבור את כל הבירוקרטיה הזאת?

ליאב שדה: במקרה שלה, לצערי הרב אני לא יודעת מה קרה פ ולמה, פעלתי בצורה מלאה כדי לקדם את העניין.

ליאב שדה: צר לי שהנושא לא הועלה אלי.

מרב זוהר: כנראה שהרבה דברים שצריכים להגיע אליך לא מגיעים, כי אני שלחתי - -

רן כהן: תודה רבה, ליאב.

רן כהן: אני רוצה לסכם את הישיבה.

רן כהן: דוקטור קדמן, ברשותך, אני רוצה להודות לכולכם על ההשתתפות בישיבה הזו.

רן כהן: זו ישיבה לא קלה והיתה טעונה מראש כי יש פה באמת מצוקה אמיתית.

רן כהן: אני חייב לומר שהנציגים של המתפנים, בסך הכל נתנו הרבה מאד תודות על דברים רבים מאוד שנעשו ברצון טוב ובכנות ובמאמץ מאוד גדול ואני גם רוצה להצטרף לזה ולהודות על כל המאמצים של משרדי הממשלה ואנשי הממשלה שעשו בעניין הזה.

רן כהן: אני רוצה לגלות לכם מראש את לבי: אני בטוח שבישיבה הזאת לא מציני את כל הסוגיות.

רן כהן: למשל, רציתי מאוד להיכנס לבעיות של הנוער.

רן כהן: אני מבין שיש פה בעיה מאוד מיוחדת.

רן כהן: אולי נעשה עוד ישיבה, במיוחד על הנושא הזה, של הנוער ומה גורלו.

רן כהן: לדאבוננו, קרוב לודאי שהתופעות והאפקטים ימשכו, הם לא יפסקו ביום אחד וגם לא בחודש.

רן כהן: הייתי רוצה לסכם את זה בכמה דברים: ראשית, אני מבקש ממשרד החינוך, אם צריך יחד עם משרד הרווחה, עם המינהלת, שיפתור את הבעיות שנוגעות לתעסוקת ילדים אחרי הלימודים.

רן כהן: יש פה הרבה מאד זמן שיש לילדים הללו ללא תעסוקה טבעית שהיתה להם במקומות הישוב שלהם או שתהיה להם בעתיד במקומות שבהם הם יחיו.

מרב זוהר: אפילו חצר אין לנו.

רן כהן: אז אני מתכוון להכל, לחצר ולחומרים ולמדריכים ולמתנ"סים ולכל מה שצריך, כדי שלילדים תהיה גם תעסוקה רצויה ומעניינת גם אחרי הלימודים.

רן כהן: דבר שני, אני מבקש שכל משרד ממשלתי שההורים מתקשים בלמצוא את הכתובת אליו, יעמיד לרשות ההורים והנציגים של הישובים את הטלפונים ואת הפקסים יום ולילה, כדי שיוכלו לפנות בכל רגע נתון כדי לקבל את הסיוע של משרדי הממשלה ושיעבירו עותק מזה אלי וגם אל המועצה לשלום הילד.

רן כהן: דבר נוסף, אני מאוד מבקש לפתור את הבעיה של תגבור לימודי עזר.

רן כהן: יש בזה משהו שהוא לא רק הישגים לימודיים.

רן כהן: יש בזה משהו כמעט תרפי, מהשבר ומהטראומה ולכן, העניין של תגבור לימודי עזר הוא מאוד חשוב בעיניי, שייפתר בדחיפות המרבית.

דקלה כהן: גם לתת תקצוב לאיפה שהילדים שלנו לומדים.

דקלה כהן: לילדים האלה אין חשק להיכנס לשיעורים.

רן כהן: אני דיברתי על כל 3365 הילדים.

רן כהן: כל ילד שזקוק, בעיניי לא חשוב איפה הוא לומד ואיפה הוא גר, הוא צריך לקבל את העזרה הראויה.

רן כהן: אני רוצה שיתנו להם עזרה בלימודים בכל דבר שהם לומדים ואמורים להיבחן עליו או שהם רוצים להשיג אותו כהישג לימודי.

רן כהן: זה חלק מהאישיות שלהם וחלק מהתעסוקה הרוחנית, הנפשית שלהם ולכן, חשוב שהם יעשו את זה.

רן כהן: כמו כן, אני אדבר עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה לגבי העזרה לילדי עיר האמונה, כדי שיקבלו את כל הצרכים שלהם, כאילו הם גרים במסגרת ישוב רגילה.

רן כהן: דבר אחרון, הוועדה, בתוך שבועיים שלושה, תקיים סיור גם באזורים של ירושלים וגם בניצן, באזור של עיר האמונה ונגיע לראות את הדברים בעין ואבקש מכם לא רק לקבל אותנו אלא גם להסביר לנו שם את כל הדברים.

רן כהן: אני מאוד מקווה שעד אז הכל ייפתר, שנוכל בסיכום הסיור רק לשבח ולהלל את כל מי שמטפל בדברים.

רן כהן: אני אזמין לסיור הזה גם את מנכ"ל משרד ראש הממשלה ואת ראש מינהלת סל"ע - -

מרב זוהר: הוא עוד מעט מתחלף...

רן כהן: רבותיי, אנחנו צריכים תשובות מאנשים שזה התפקיד שלהם ובידיהם הסמכויות והתקציבים ואני רוצה לעשות את זה.

רן כהן: אני מאוד מודה לכולכם.

רן כהן: תודה רבה, הישיבה נעולה.