ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 496, 2005-11-01 10:00

אברהם פורז: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.

אברהם פורז: על סדר יומנו - מצב התיאטרון בישראל.

אברהם פורז: אני מתכוון במהלך החודשים הקרובים לקיים מספר ישיבות בנושאים הנמצאים בתחום סמכותה של הוועדה, בנושאים הנוגעים גם לנושאי תרבות.

אברהם פורז: עסקנו הרבה בנושאי חינוך ועסקנו פחות בנושאים הקשורים לתרבות וספורט.

אברהם פורז: הכוונה היא לקיים דיונים כדי לאפשר לנו ללמוד על הבעיות, כדי לאפשר לנו גם ליזום דברים שיכולים לסייע.

אברהם פורז: בסופו של דבר הכנסת היא זו שצריכה לאשר את התקציבים ויכולה, לדעתי, עם פעילות נכונה, גם להשפיע על סדרי עדיפויות בתוך התקציב.

אברהם פורז: הדיון הוא דיון כללי שבו אנחנו רוצים לשמוע מאנשים שמעורבים בנושאי תיאטרון על הבעיות.

אברהם פורז: בפתח הישיבה אני רוצה לומר כמה מילים על יוהנה פרנר, שלצערנו הלכה לעולמה בטרם עת.

אברהם פורז: יוהנה היתה דמות מפתח בטלוויזיה הישראלית היא התחילה את עבודתה בטלוויזיה החינוכית שאז נקראה - הטלוויזיה הלימודית.

אברהם פורז: לימים היא הפכה למנהלת התוכניות, ובתקופתה הטלוויזיה הלימודית - חינוכית הפיקה כמה מהתוכניות היותר טובות שלגבי רבים מהנוער אלה היו התוכנות שעליהן הם גדלו.

אברהם פורז: זה היה בעידן של לפני הטלוויזיה המסחרית.

אברהם פורז: לימים, כשקם הערוץ השני היא עבדה באחת החברות הזכייניות וקידמה תוכניות חשובות מאד.

אברהם פורז: היא היתה גם המנהלת הראשונה של אחת הזכייניות, של ערוץ 10 המכונה הערוץ השלישי, ובאיזה שהוא שלב היא נאלצה לעזוב בגלל מחלה שבאה בטרם עת.

אברהם פורז: היא היתה מעורבת גם בנושאי רדיו, והיתה בין הבעלים של "קול הים האדום" באילת.

אברהם פורז: באמת, אישה רצינית וחשובה, בעלת שיעור קומה תרתי משמע - גם גבוהה, וגם בעלת חשיבות רבה.

צח גרניט: לי אין לי מה להוסיף על הדברים הנפלאים שאמרת.

צח גרניט: היא באמת היתה אישה מדהימה.

צח גרניט: היתה לי הזכות להכיר אותה.

צח גרניט: אמרתי גם שכל אחד נושא בתוכו משהו קטן מיוהנה, דרך התוכניות שעליהן גדלנו.

צח גרניט: דרך כל התוכניות שגדלנו עליהן היא ממשיכה לחיות.

אברהם פורז: יש אנשים שאומרים שמי שיודע לעבוד בטלוויזיה ציבורית, שחיה ממימון ציבורי, לא יודע מה זו טלוויזיה מסחרית, והיא הוכיחה שהיא יודעת גם מה זה וגם מה זה.

אברהם פורז: בתקופת העבודה שלה ב "קשת" היא הוכיחה שהיא יודעת לעשות טלוויזיה מסחרית.

אברהם פורז: על מה שקרה בערוץ 10 - יש לי הרבה מה לומר, בכלל על ערוץ 10.

אברהם פורז: זה ודאי לא באשמתה.

אברהם פורז: מאז התחלפו מנהלים רבים שם ואולי עדיין לא נגמרה הרוטציה שם.

אברהם פורז: אבל את העובדה שערוץ 10 היה בעייתי מבחינות רבות, אסור לזקוף בשום פנים ואופן לחובתה.

צח גרניט: בזכותה הוא עלה לאוויר.

אברהם פורז: כן.

אברהם פורז: היא גם הובילה את אחת הקבוצות לזכייה במכרז.

אברהם פורז: אנחנו חוזרים עכשיו לנושא התיאטרון.

אברהם פורז: אני מציע שיועץ השרה לענייני תרבות.

אברהם פורז: אני רוצה שאתה תפתח, ואחר כך נשמע את נציגי התיאטראות.

אברהם פורז: תסביר לנו מבחינת תקציב, מבחינת תמיכה, מבחינת הבעיות - איך אתם רואים את הבעיות.

אברהם פורז: אני זוקף לזכות מפלגתי, גם בתקופה שהיינו בממשלה - -

אורי אריאל: אתה יכול להגיד את זה בסוף, בדברי הסיכום.

אברהם פורז: תמיד ניסינו לתגבר את תקציב התרבות, אף שהוא לא היה בידי משרד שבשליטתנו.

צח גרניט: אולי כדאי לעשות סדר בתמונת המצב התקציבית.

צח גרניט: תקציב התיאטרון מתחלק, בעצם, בין שתי תקנות תקציביות - וזה לא תמיד היה כך, אלא רק מ- 20004.

צח גרניט: תקנה אחת - התקנה של התיאטרונים הרפרטוארים, והתקנה השניה היא תקנה שעוסקת בתחום הפרינג'.

צח גרניט: הסיבה להפרדה הזו נובעת מהעובדה שבעבר, הפרינג' היה נסמך על פירורים שנשארו מתחום התיאטרונים הרפרטוארים, וסברנו לפני כשנתיים, שצריך לתגבר ולדחוף בצורה משמעותית דווקא את עשיית השוליים, בלי, כמובן, לפגוע בתיאטרונים הרפרטוארים.

אברהם פורז: אתה יכול לתת תמונת מצב נכון לשנה זו ומה מוצע בשנה הבאה?

אברהם פורז: יש הצעה שעברה בממשלה.

צח גרניט: אני אתן את הנתונים.

צח גרניט: המצב השנה הוא פשוט וברור: התקנה של תיאטרונים רפרטוארים השנה עומדת על 78 מיליון שקלים לעומת כ- 72 מיליון שקלים שהיו בשנה שעברה.

אברהם פורז: 72 מיליון זה ב- 2004?

צח גרניט: כן.

צח גרניט: ובתחום הפרינג' השנה נגיע לסך הכל, כולל מרכזי הפרינג' ל - 11 מיליון שקלים.

צח גרניט: בשנה שעברה, אם אני זוכר נכון, היינו שם ב- 10.5 מיליון שקלים.

צח גרניט: השינוי הגדול כאן הוא שבפעם ראשונה בשנה שעברה עשו את המהפכה בפרינג', כי ביחס לשנים קודמות - ב- 2002 היה מדובר על 6 מיליון שקלים בתקנה הזו - -

אברהם פורז: ואתה יודע מה מוצע בשנה הבאה?

צח גרניט: המצב הוא מאד פשוט.

צח גרניט: כמו שאמרת - בזכות שלוש התערבויות חיצוניות חל השנה גידול בתקציב התרבות, ונמנע קיצוץ: האחד זה התוספת ש"שינוי" הביאה השני זה התוספת של מפלגת העבודה בהסכם הקואליציוני, והשלישי - התוספת ששרת החינוך הגיעה אליו בהסכם עם משרד האוצר, לתוספת, שזה התוספת היחידה שהיא בבסיס התקציב, של ה- 40 מיליון שקלים.

צח גרניט: כל יתר התוספות הן אינן בבסיס, ולכן אם השנה אנחנו נמצאים על תקציב תרבות של 450 מיליון שקל, בשנה הבאה, בבסיס התקציב, אנחנו מדברים על 310 מיליון שקלים.

אברהם פורז: ואתם יודעים כמה - - לכל תיאטרון?

צח גרניט: התוצאה תהיה שכולם יורדים בשליש.

צח גרניט: עיגנו את כל הסכומים שיש השנה בכל תקנה.

צח גרניט: הם בעצם הבסיס - -

אברהם פורז: בהנחה שלא יהיה תגבור, אינפוזיה ממקור אחר, אז מה שנתת לנו לגבי 2005 - השנה זה שליש פחות?

צח גרניט: נכון.

אורי אריאל: זה שינוי גדול לעומת החינוך ששם אין קיצוצים, זה מגזר שמקוצץ באופן כבד.

צח גרניט: צריך, אולי, להדגיש שגם השנה, כאשר האוצר הביא לאישור הממשלה את הצעת התקציב, הוא הביא הצעה לקיצוץ של 2.5% בבסיס התרבות.

צח גרניט: השרה, בעניין הזה, ניהלה מאבק בממשלה, ובסופו של דבר בוטל הקיצוץ הזה.

צח גרניט: העניין הוא שבסיס התקציב, אם כך - כמו בחינוך, גם בתרבות, הוא לא קוצץ.

צח גרניט: הבעיה היא שבתרבות - הפכו את תקציב התרבות, לצערנו, לאלמנט של סחר מכר קואליציוני, שיודעים שבסופו של דבר בסוף כל שנה, במסגרת המשא ומתן הקואליציוני, יתנו ויחזירו את התקציב למה שהיה, במקום לשמור עליו בבסיס.

צח גרניט: וכך צריך כל שנה להיאבק על תקציב התרבות מחדש, במקום לעגן אותו בבסיס, כפי שצריך להיות.

אברהם פורז: אבל נכון לרגע זה, אם לא תהיה התערבות חיצונית, אז התקציב יפחת בשליש, לכל אחד, בהנחה שאתם תקצצו בכל מקום באופן יחסי, כי אתם יכולים, כמובן,

אברהם פורז: לקצץ בכל מקום ובתיאטרון - להשאיר, אבל בהנחה שתקצצו flat, אז זו התוצאה.

יוסי שריד: בתקציב החינוך, בניגוד למה שנאמר כאן על ידי חבר הכנסת אריאל - חל תהליך דומה - -

אורי אריאל: זו היתה הערה צינית.

יוסי שריד: בחינוך יש אפילו קיצוץ גדול יותר.

יוסי שריד: זה לא שהשרה לא נאבקה - -

אורי אריאל: נכון.

צח גרניט: בשנה הזו, התקציב של התיאטרון הוא הגדול ביותר שהיה אי פעם בתקציבי המדינה, בהשוואה, כשאני מצרף את התיאטרון הרפרטוארי ואת הפרינג'.

אברהם פורז: היות ואני לא כל כך בקיא, אולי תשכיל אותי: איך אתם מחליטים על החלוקה הפנימית?

אברהם פורז: מי קובע איזה תיאטרון יקבל וכמה?

אברהם פורז: איך זה נעשה?

צח גרניט: יש סט מוגדר של קריטריונים שמגדיר בדיוק את הכללים לחלוקת הכספים.

צח גרניט: אלה קריטריונים שגובשו על ידי ועדה מיוחדת של המועצה לתרבות ואומנות, אושרו על ידי המועצה, על ידי משרד המשפטים ופורסמו ברשומות.

צח גרניט: הקריטריונים הללו, בסופו של דבר, ומנהלת המחלקה לתיאטרון במשרד, דיתי רונן, עוזרת לי ושולפת לי את ילקוט הפרסומים - הקריטריונים הללו קיימים גם בתחומים אחרים, ויש תחומים שאנחנו עוד עובדים עליהם.

צח גרניט: הם קובעים כמה דברים: אל"ף, תנאי סף לגבי מי בכלל זכאי לקבל תמיכה.

צח גרניט: כמובן שלא כל אחד שחושב שהוא תיאטרון באמת זכאי לקבל תמיכה.

צח גרניט: צריך לוודא שזה תיאטרון מקצועי.

אברהם פורז: מי קובע אם גוף מסוים הוא תיאטרון?

צח גרניט: יש מדור לתיאטרון במועצה לתרבות ואומנות, ויושבים שם אנשי מקצוע מתחום התיאטרון, אנשי אקדמיה, אנשים שעובדים בתחום התיאטרון, אנשי ציבור.

צח גרניט: הם עושים בחינה לגבי כל מקרה.

צח גרניט: לדוגמה - יש תנאים שהם תנאים טכניים, כמו - זמן הפעילות, העובדה שעיקר הפעילות היא תיאטרונית, ותנאים של הגדרות מקצועיות, כמו: האם באמת מדובר בסוג של פעילות תיאטרונית או בסוג של פעילות אחרת.

צח גרניט: לדוגמה, יש כאלה שעושים מחול וחושבים שזה תיאטרון, ואנחנו צריכים לומר להם- המקום הנכון שאתם צריכים להפנות אליו את הבקשה לתמיכה היא בתחום המחול ולא בתחום התיאטרון.

צח גרניט: הרי הגבולות בין התחומים השונים הם - -

אברהם פורז: יש ועדה שקובעת את זה?

צח גרניט: כן, ודאי.

צח גרניט: לכל תחום יש ועדה.

אברהם פורז: מי בוועדה?

צח גרניט: בראש הוועדה עומד ד"ר חיים פרלוק.

צח גרניט: יחד אתו נמצאות נשות אקדמיה - ד"ר דורית ירושלמי פרופ' אהובה בלקין - -

אברהם פורז: מדובר באנשים חיצוניים, לא עובדי המדינה.

צח גרניט: כן, לא מדובר בעובדי המשרד.

צח גרניט: יושבים שם אנשי תיאטרון - חגית רכבי, הבמאית, וגורן אגמון, הבמאית.

צח גרניט: שתיהן גם מחזאיות.

צח גרניט: יושבת גם מרים עציוני שהיא אחת המפיקות הידועות מתחום התיאטרון.

דיתי רונן: יש לנו גם את פנחס גולדשטיין, יוליה ברקוביץ, ג'ודי אברמוביץ - -

יהודית גידלי: כמה חברים יש בוועדה?

צח גרניט: שמונה.

אברהם פורז: במה הם דנים?

דיתי רונן: הם דנים בכל הנושאים שתלויים בשיקול דעת.

דיתי רונן: הם אלה שאתם אנחנו מתייעצים.

דיתי רונן: הם אלה שנותנים את שיקול הדעת.

אברהם פורז: הם קובעים אם משהו שרואים זה תיאטרון או מחול?

צח גרניט: אולי כדאי להסביר את התהליך - זה לא כל כך פשוט.

צח גרניט: הם לא קובעים בעצמם.

צח גרניט: הם מקיימים בחינה, בודקים את העניין, מגישים את ההמלצות שלהם, ההמלצות שלהם נבחנות על ידי היועצת המשפטית של המשרד, ולאחר מכן מובאות לאישור ועדת התמיכות של המשרד, והיא, אחרי שהיא בדקה שהתקיימו כל הבדיקות הראויות, נותנת את ההמלצה.

צח גרניט: זה התהליך.

קריאה: שואלים כאן - מי זה פנחס גולדשטיין?

אברהם פורז: זה שהיה חבר כנסת והעביר את החוק שחייבים להגיש מים קרים במסעדות.

צח גרניט: כמובן שאחרי שבודקים את תנאי הסף יש שורה ארוכה של קריטריונים - 11 במספר, שנבדקים, כמו - כמות ההפקות החדשות, כמות ההרצות, הפעילות בפריפריה, כמות ההופעות שמתקיימות בפריפריה, וכמובן - אלמנטים של איכות כמו: הרפרטואר, המגוון הפרטוארי, המורכבות של ההפקות.

אברהם פורז: מי קובע, ועדת ההקצבות קובעת, או הוועדה הציבורית?

צח גרניט: המדור לתיאטרון ממליץ לגבי הניקוד בתחום הזה.

אברהם פורז: למשל - תיאטרון מסוים מקבל השנה תקציב X.

אברהם פורז: הרי אתם לא מתערבים במהלך השנה, לקראת חידוש ההקצבה, בתום השנה, בודקים מה הוא עשה בשנה הקודמת?

צח גרניט: בתחילת 2006, כמו שהיה בתחילת 2005, אנחנו שולחים שאלונים לכל תיאטרון.

צח גרניט: הם נותנים דיווח על הפעילות שלהם, כאשר הקריטריונים מגדירים סולמות מאד מוגדרים למתן הציון כדי לצמצם ככל האפשר את שיקול הדעת, גם בתחומים האיכותיים, לא להפוך את זה למשהו שאפשר לסחור בו.

צח גרניט: יש שלושה ציונים, ולצד כל ציון כתוב במדויק מה התנאים שצריכים להתקיים כדי לקבל את הציון הזה, ובהתאם לכך - כל תיאטרון מקבל את הניקוד, ועל בסיס הניקוד שהוא קיבל נקבעת ההקצבה שלו.

אברהם פורז: אני מציע שנשמע עכשיו את נציג התיאטראות.

אורי אריאל: רק שאלת הבהרה - האם יש לכם דו"ח שאומר כמה מבקרים היו בתיאטרון לפני שנה והשנה?

צח גרניט: כן, יש דו"ח כזה.

צח גרניט: הוא נעשה כל שנה ואני יכול להגיד לך במספר הגדול שאנחנו - -

גילה פינקלשטיין: 8 מיליון ביקורים בשנה שעברה.

צח גרניט: זה בכלל מוסדות התרבות.

צח גרניט: זה כבר יותר מזה.

צח גרניט: בסך הכל אנחנו מדברים בתיאטרון על כ- 4 מיליון כרטיסים שנמכרים בשנה.

צח גרניט: צריך להגיד, אגב, בעניין הזה - זה לא לזכות המשרד, זה לזכות התיאטרונים שעושים את העבודה, מדינת ישראל היא מספר אחת בעולם במספר כרטיסי התיאטרון לנפש, וזה בזכות העשייה שהתיאטרונים עושים והם מצליחים להגיע לכל מקום בארץ, להביא הצגות, לעשות דברים שהציבור רוצה, וגם לשמור, בהרבה מקרים על איכות גבוהה.

צח גרניט: בסך הכל - קטונתי מלחוות את דעתי, אני לא מבקר תיאטרון, אבל אני חושב שאי אפשר שלא להתפעל ולהתרשם מהעבודה שהתיאטרונים עושים.

צח גרניט: אנחנו רואים חשיבות גדולה לעזור ולתמוך בעשייה הזאת.

יוסי שריד: יש לי בקשה שהיא רלבנטית לישיבה זו, אבל היא רלבנטית כמעט לכל ישיבה: שלא יתקיים כאן דיון מבלי שיש לנו נייר של נתונים.

יוסי שריד: לא מספיק לדעת כמה נותנים לתיאטרון הממסדי ולתיאטרון הפרינג'.

יוסי שריד: הדיון הזה צריך להתקיים על בסיס נייר: מי הם התיאטראות שמקבלים את ההקצבות, כמה מקבל כל תיאטרון.

יוסי שריד: שנדע על מה אנחנו מדברים.

יוסי שריד: אמרתי את זה אתמול, בהקשר אחר, ואני אומר את זה היום, בהקשר הנוכחי.

יוסי שריד: כל אדם שמוזמן לוועדה הוא עדיין נציג רשמי.

יוסי שריד: צריך לבוא עם נייר מקצועי.

אברהם פורז: הערה נכונה.

אברהם פורז: לקראת הדיונים הבאים - נאמר למשרד הרלבנטי לבוא מוכנים עם נייר שיופץ קודם, עם מידע.

גילה פינקלשטיין: הונחה הצעה על שולחן הכנסת שאחוז אחד מתקציב המדינה יוקדש לתיאטרון, אמנות ותרבות.

גילה פינקלשטיין: האוצר, כמובן, התנגד.

גילה פינקלשטיין: אולי צריך לצאת למאבק לתמיכה בהצעת החוק הזו.

גילה פינקלשטיין: כולנו יודעים שתיאטרון זה נשמה, ואי אפשר בלי תיאטרון.

אברהם פורז: אני מעלה על דעתי שזה עשירית מאחוז.

אברהם פורז: כמה אנחנו מקציבים לתיאטרון, מסך תקציב המדינה?

אברהם פורז: לתרבות בכלל?

צח גרניט: לתרבות בכלל?

צח גרניט: אנחנו מדברים על שני פרומיל.

צח גרניט: שתי עשיריות האחוז.

אברהם פורז: אז מדובר על 500% תוספת?

אברהם פורז: זה נראה לי נועז.

אברהם פורז: משרד האוצר, ולדעתי בצדק, מתנגד לצביעת כסף, כי הכל בסוף יהיה צבוע ואז לא תהיה גמישות, למעשה.

אברהם פורז: אם פתאום יש צורך בתקציב - נניח שיש התנתקות וצריך לשלם למפונים.

אברהם פורז: מה עושים?

אברהם פורז: לכן הם בעד גמישות.

אברהם פורז: אני גם לא מאמין שהצעה כזו תעבור.

גילה פינקלשטיין: מספרים פה אנשי התיאטרון שהם היו אצלי בבית הספר ביום האחרון שהייתי בבית הספר, לפני שעברתי לכנסת.

גילה פינקלשטיין: זה מהווה סמליות.

יוסי שריד: אני תומך בהצעה הזו אבל אני מבקש לצרף לה אחוז קבוע גם לענייני החינוך.

גילה פינקלשטיין: בדיוק.

גילה פינקלשטיין: לתלמידים.

נועם סמל: אני קצת רוצה לקלקל את האווירה הנינוחה, שפה מלווה את חברי הוועדה.

נועם סמל: אני אתחיל דווקא בטפיחה על השכם - יועץ השרה הציג את הנושא של הקריטריונים והתבחינים וזו פעם ראשונה שעם ישראל יכול לראות מה התיאטרון הישראלי עושה, כי התבחינים או הקריטריונטים האלה בעצם פילסו ופילחו את הדרך לתיאטרון הישראלי בצורה כזו שהוא יכול להציג היום שחור על גבי לבן מה הוא עשה בשנה האחרונה, בשנת 2004, ועוד מעט נראה מה הוא עשה ב- 2005.

נועם סמל: זה חסר תקדים.

נועם סמל: אין תיאטרון כזה בשום מקום בעולם- לא במדינות קומוניסטיות לשעבר, ולא במדינות מערביות.

נועם סמל: אין הבדל בין הספר לעיר הגדולה, אין אפליה בין העיר לכפר - -

אורי אריאל: בגלל "אומנות לעם"?

נועם סמל: לא.

נועם סמל: בזכות "אומנות לעם" ובזכות התיאטרונים.

נועם סמל: כל הצגה שמעלים רואים האם המודל הזה ייכנס ליישוב הזה או ליישוב אחר.

אברהם פורז: לאיזה מקומות "הקאמרי" מגיע?

נועם סמל: אין מקום שאנחנו לא מציגים בו.

נועם סמל: אין דבר כזה.

אברהם פורז: זה יכול להיות גם במתנ"ס?

נועם סמל: כן.

נועם סמל: זה לא רק "הקאמרי".

נועם סמל: זה כל התיאטרונים.

נועם סמל: "הקאמרי" בשנת 2005 יעשה 1850 הצגות.

נועם סמל: כ- 800 בתל אביב, וכאלף מחוץ לעיר, מחוץ לתל אביב.

נועם סמל: בכל מקום.

נועם סמל: גם שאר התיאטרונים, אני לא מדבר רק על "הקאמרי".

אברהם פורז: ואיך מתגברים על בעיית העברת התפאורה, וכן הלאה?

נועם סמל: אז אנחנו המצאנו פטנט ישראלי שאין לו דוגמה בשום מקום בעולם, ואין תיאטרון בעולם שאני לא מכיר - שינוע מהיום להיום.

נועם סמל: זאת אומרת - אותה הצגה יכולה להיות ביום ראשון בתל אביב, וביום שני היא בדימונה, ביום שלישי - בערד, וביום רביעי - בכרמיאל, ביום חמישי - באילת, ובמוצאי שבת היא חוזרת לתל אביב.

נועם סמל: זאת אומרת: יש פה שינוע חסר תקדים.

נועם סמל: התיאטרון שלנו הוא תיאטרון על משאיות, על קרוניות, והשינוע הזה פותח על ידי הקומבינה המיוחדת, הישראלית.

נועם סמל: מצד שני, היצר היוצר של התיאטרון הישראלי גדול מאד.

נועם סמל: הוא גדול יותר מכפי שהתקציב מוכן לתת לו.

נועם סמל: ולכן אנחנו עושים ויתורים.

נועם סמל: אנחנו הורדנו שכר, בכל התיאטרונים, במשך שנתיים.

נועם סמל: היה קיצוץ גדול מאד בשכר שחל על כולם.

נועם סמל: אני לא יודע אם יש מגזרים רבים שעשו את הקיצוץ טוטלית, על פני כל האוכלוסיות שמרכיבות את התיאטרון הישראלי.

נועם סמל: הקריטריונים האלה אפשרו לנו גם להגביר את הפעילות אבל גם אפשרו לנו להראות שאנחנו עושים פעילות קהילתית, חינוכית.

נועם סמל: למשל - לדוגמה, ב "קאמרי" חיילים נכנסים חינם, כבר כמה שנים.

אברהם פורז: על בסיס מקום פנוי.

נועם סמל: על בסיס מקום פנוי.

נועם סמל: זו היא סתם דוגמה.

נועם סמל: שום מגזר לא עושה את זה.

יהודית גידלי: גם בפילהרמונית.

נועם סמל: הפילהרמונית זה גם מוסד תרבות, כמובן.

אברהם פורז: אתם נותנים להם לשבת על המדרגות, או - - ?

נועם סמל: לא.

נועם סמל: יש מקומות.

נועם סמל: על המדרגות אסור לתת.

נועם סמל: אז בעמידה?

נועם סמל: מוצאים בסוף מקום.

נועם סמל: תמיד נכנסים.

נועם סמל: אתה מדי פעם מגיע ואתה רואה את האנשים במדים.

נועם סמל: ההקצבה, שפעם אחת יבינו חברי הכנסת - כל הזמן שואלים אותנו למה אנחנו לא כמו ברודווי- ההקצבה היא לסבסוד הכרטיסים.

נועם סמל: כמו שיש הקצבה לסבסוד הלחם, החלב והחמאה, הכרטיס, בתיאטרון הישראלי, הממוצע שלו הוא - 70 או 80 או 90 שקל למנויים, שזה רוב הקהל, ואם זה ב "אומנות לעם" זה 35 או 25 שקלים, בעוד שכרטיס ממוצע בברודווי עולה 110 דולר.

נועם סמל: כרטיס ממוצע בלונדון עולה אותו מחיר.

נועם סמל: האזרח הישראלי לא משלם את המחיר הזה בשום מקום בארץ.

אברהם פורז: אצל האנגלים אין סבסוד כזה?

נועם סמל: אין סבסוד כזה.

נועם סמל: הסבסוד הוא לתיאטרונים אבל הוא לא בכרטיסים.

נועם סמל: במדינה הזו, שלנו, אנחנו מאד גאים בהישג המיוחד הזה, ואנחנו לא יכולים ולא רוצים לגבות, והרגלנו גם את הקהל, ואנחנו גאים בהישג המיוחד הזה.

נועם סמל: התיאטרון, בעצם, החזיר לחברה, בגדול, את אותו שיעור גידול שחל בשנים האחרונות.

נועם סמל: זה דומה ב "קאמרי" לכל התיאטרונים - עשינו חישוב מה קרה בעשור האחרון?

נועם סמל: אם מאז 1996 ?

נועם סמל: אם היינו בוחנים בעשור האחרון מה היתה השחיקה, היתה היום ההקצבה - אם אצלנו היא הגיע ל- 11 מיליון לשנה, ממשרד החינוך, היא היתה צריכה להגיע ל- 13.

נועם סמל: לפי מידוד, מידוד פשוט.

נועם סמל: כל שנה חוזר הריטואל הזה.

נועם סמל: כמו שאתה, יוסי שריד, תמיד אומר: "נער הייתי וגם זקנתי", גם אני יכול להגיד את זה, ואותו דיון בוועדת החינוך והתרבות, ועוד פעם לובי, ועוד פעם לרוץ, הכל בגלל בסיס התקציב.

נועם סמל: יש היבט נוסף שאי אפשר להתעלם ממנו, והוא של הרשויות המקומיות.

נועם סמל: גם בקריטריונים יש את העניין של ה- matching, או מה שנקרא- שקל מול שקל, של הרשויות המקומיות.

נועם סמל: כל קיצוץ בתקציב של מדינת ישראל בתיאטרון או בתרבות גורם לקיצוץ גם ברשויות המקומיות, שלא ששות להגדיל את ההקצבה.

נועם סמל: הן נאלצות, לעתים, במקרה המסוים שלנו - יש גם פה את נציגי התיאטרון העירוני באר שבע, ועוד תיאטרונים עירוניים בארץ - חיפה, ובירושלים - החאן, שיש גם להם את העניין הזה של ה- matching, או איזושהי שותפות של העיריה.

נועם סמל: אם אתה מוריד במקום אחד, המקום השני קופץ על המציאה.

נועם סמל: דיברו כאן על הישגיות וכן הלאה.

נועם סמל: אני רוצה להפנות את תשומת לבכם: היום יש ידיעה בעיתון "הארץ" שתיאטרון גשר הצליח מאד בוורשה עם "שושה", על פי בשביס זינגר.

נועם סמל: תיאטרון “הקאמרי” נוסע בתחילת פברואר לטורקיה , מדינה איסלמית.

נועם סמל: בפעם הראשונה היא תארח תיאטרון ישראלי, עם ההצגה "אשכבה" של חנוך לוין.

נועם סמל: במרץ אנחנו בסין, בבייג'ין.

נועם סמל: תיאטרונים אחרים גם נוסעים.

נועם סמל: מה אני רוצה לומר?

נועם סמל: אם אנחנו היינו בכדורגל או כדורסל היו אומרים לנו שזכינו באליפות אירופה או אליפות העולם.

נועם סמל: עד כדי כך.

נועם סמל: התיאטרונים הישראלים מופיעים במרכזי התרבות החשובים ביותר בעולם, ובפסטיבלים החשובים בעולם, וזוכים לביקורות הנפלאות – ואני נתתי רק דוגמאות, כי יש דוגמאות רבות יותר.

נועם סמל: לפחות 20 הצגות ישראליות, כולל בפרינג', מופיעות בבמות המרכזיות ביותר בעולם – במזרח אירופה, אירופה המערבית, אסיה, אמריקה, דרום אמריקה, על פני כל כדור הארץ.

נועם סמל: זאת אומרת – יש פה הישג אדיר, ואני מדבר על תיאטרון, ויש פה נקודה מרכזית שצריך להבין אותה - אני מדבר על תיאטרון שהוא היחידי בעולם בשפה העברית.

נועם סמל: זה תיאטרון שצריך להתגבר על מחסום השפה.

נועם סמל: שיפרנו מאד את התרגום, את עזרי התרגום.

נועם סמל: אנחנו מעבירים את העניין הזה של תיאטרון בשפה העברית, שלא לדבר על קהילות יהודיות שזה הבושם היחידי שהן יכולות לקבל בשפה העברית מישראל.

נועם סמל: אז יש פה בהחלט איזושהי תופעה מיוחדת במינה, אני יכול להגיש שגם הישג גדול מאד של הציונות, וכל שנה, על ההישג הזה, מקבלים נבוט בראש, דחפור בראש.

נועם סמל: כל שנה אומרים לנו שאנחנו טובים ומצוינים, עשיתם דברים טובים, וזה לא באשמת משרד החינוך, זה באשמת משרד האוצר.

נועם סמל: אנחנו יודעים.

נועם סמל: היתה פגישה עם שר האוצר היוצא, מר נתניהו ביום שבו התחילו לעבוד על תקציב המדינה- ביוני או ביולי.

נועם סמל: הבטיחו אנשי האוצר, אלה שהכינו את הצעת התקציב, ואמרו: לא נפגע בתקציב התרבות לשנת 2006, וטוב שבאנו בזמן.

נועם סמל: באנו כלובי של נציגי מוסדות תרבות, לא רק תיאטרון, מכל המגזרים.

נועם סמל: הבטיחו שמכניסים את זה לספר התקציב.

נועם סמל: כך אמרו, כך נאמר.

נועם סמל: אני מבין שיש פה שליש קיצוץ.

נועם סמל: למה זה יביא?

נועם סמל: - לפחות הצגות בפריפריה, אם בכלל תהיינה, העלאת מחירי הכרטיסים, פיטורין של כמה מאות שחקנים, רקדנים, נגנים, פועלי במה, טכנאים וכו', ואולי עוד דברים שאנחנו לא יודעים.

נועם סמל: כך נפגע בכל מה שקורה כאן כרגע, כולל המחזאות הישראלית, וכל מה שקורה כאן, כרגע.

נועם סמל: אני חושבת שוועדת החינוך והתרבות צריכה לקרוא קריאה רמה ביותר למשרד האוצר להכניס לתקציב התרבות 470 מיליון שקל כפי שהיה בשנה שעברה.

יוסי שריד: יש לי רק הערה אחת לדבריך: אין חלוקה כזו של אשמה.

יוסי שריד: הממשלה היא גוף אחד, האחריות היא של כולם.

יוסי שריד: החינוך והתרבות הם באחריות משרד החינוך והתרבות, אך ורק באחריותו.

יוסי שריד: חרת אין טעם בכלל בחלוקה למשרדים.

יוסי שריד: אז בואו נסכם שיש רק משרד אחד, וזה משרד האוצר, וכל המשרדים האחרים בטלים ומבוטלים.

יוסי שריד: האחריות היא בראש ובראשונה על המשרד האחראי, ומיותר לומר - גם על השר האחראי.

יוסי שריד: לכן, האמירה הזו – שזה לא אשמת אלה אלא אשמת אלה, בסופו של דבר מצביעים על התקציב, האחריות נופלת על כולם, ובראש וראשונה על מי שמוכן לשאת באחריות הישירה על אותם התחומים שהוא מופקד עליהם.

מירה פלדשטיק: אני מנהלת תיאטרון "מפגשים" שמופיע בבתי ספר ברחבי הארץ מאז 1995, כ- 250 הצגות לשנה.

מירה פלדשטיק: אני רוצה להצביע על תופעה חמורה של ניגודי אינטרסים בחלוקת כספי התמיכות לתיאטראות הרפרטוארים.

מירה פלדשטיק: בשנה הזו הגשנו לראשונה בקשה לתמיכה בפעילות התיאטרון, אך זו נדחתה.

מירה פלדשטיק: התברר לנו, לאחר בירור שערכנו, כי חלק מחברי המדור לתיאטרון עובדים עבור תיאטרונים שמקבלים כספי תמיכה ממשרד החינוך.

מירה פלדשטיק: חברי הכנסת קיבלו את הדף שיש בו את אנשי המדור ובאיזה תיאטראות בדיוק כל אחד מהם עובד.

יוסי שריד: אולי תספרי לנו מעט על התיאטרון שלך?

מירה פלדשטיק: בשמחה.

מירה פלדשטיק: התיאטרון הוא תיאטרון חינוכי בהגדרתו.

מירה פלדשטיק: אנחנו מופיעים בבתי הספר, באשכולות פיס, באמת בכל הארץ, הרבה מאד- בפריפריה, והמטרה שלנו היא להציב בעיות קשות שהנוער מתמודד אתם היום, לא בדרך דידקטית, אלא בדרך אומנותית.

מירה פלדשטיק: לצערי, לא הבאתי חומר כתוב על התיאטרון, אך אוכל להפנות אתכם לאתר האינטרנט שלנו, ותוכלו לחפש במנוע "גוגל".

מירה פלדשטיק: נמצאת כאן חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, שהיתה מנהלת בית ספר "צייטלין" וזוכרים את ההופעה שלנו שם.

מירה פלדשטיק: הדרך שלנו היא ליצור אצל הצעירים איזושהי הזדהות עם מה שקורה בתיאטרון.

מירה פלדשטיק: אנחנו נוכחנו שכאשר החברה' הצעירים, כשהם שומעים הרצאה, או כשבאים לעשות להם הרצאה באיזשהו נושא : אלימות, סמים -הם נאטמים, נסגרים - הכל חסום.

מירה פלדשטיק: ברגע שהם רואים יצירה אומנותית עם שחקנים צעירים, בשנות ה-30 לחייהם, כשנראים כמוהם, שמציגים את זה בדרך כלל בדרך הומוריסטית, אפילו את הדברים הקשים, קורה שם משהו שקשה לתאר אותו.

מירה פלדשטיק: אני רוצה להגיד לכם שאני ערה לגבי מה שכותבים על תיאטראות.

מירה פלדשטיק: אנחנו יודעים ששחקנים מתקשים להופיע בבתי ספר בגלל הפרעות ובגלל אי שקט של תלמידים.

מירה פלדשטיק: אנחנו עובדים בכל המגזרים, כולל גם בכל הרמות.

מירה פלדשטיק: בכל ההצגות שלנו הקהל יושב בשקט, בדממה, וחי את מה שקורה בתיאטרון.

יוסי שריד: והתיאטרון, לפי טענתך, אינו מקבל תמיכה?

מירה פלדשטיק: כן.

מירה פלדשטיק: השאלה היא למה הוא לא מקבל תמיכה.

מירה פלדשטיק: התיאטרון קיים משנת 1995 ואנחנו עמותה רק שלוש שנים, ורק אחרי שנתיים אפשר להגיש בקשה.

מירה פלדשטיק: לכן, הוגשה בקשה רק בזמן האחרון.

יוסי שריד: לא נוכל להיכנס לבעיה המאד יחודית, אבל יש לך טענה כללית שאומרת שיש ניגוד אינטרסים במדור.

מירה פלדשטיק: ניגוד אינטרסים מוכח.

אורי אריאל: למה אי אפשר להיכנס לזה?

אורי אריאל: יושב פה צח גרניט והוא יוכל לענות על זה.

יוסי שריד: בסדר, הוא יענה.

מירה פלדשטיק: אחת המבקרות, שבאה לבקר את התיאטרון -היא בעצמה עובדת בחמישה מוסדות תיאטרונים אחרים.

מירה פלדשטיק: בתשובת המדינה נאמר שהיא לא עובדת קבועה שם אלא רק פרי -לאנסרית שם.

מירה פלדשטיק: לפרי –לאנסרית זה לא ניגוד אינטרסים?

מירה פלדשטיק: יתרה מכך, כיוון שזה נגוע בחוסר תום לב, והדברים הם מוכחים, להרגשתנו, חלק מהקריטריונים הסובייקטיבים הם עמומים במתכוון כדי לאפשר את חוסר תשומת הלב.

יוסי שריד: יש מי שרוצה להתייחס לעניין ניגוד האינטרסים, בכלל?

רן קמינצקי: רק כדי לחדד - תגובת המדינה לעניין היתה שאם מדובר בפרי-לאנסר זה לא ניגוד עניינים.

רן קמינצקי: פרי לאנסר על אחת כמה וכמה – הוא צריך להוכיח את עצמו כלפי אותו מקום.

אורי אריאל: אפשר לראות את תשובת המדינה?

רן מובסוביץ: בעקבות תגובת המדינה הבג"ץ נתן צו ביניים.

רן מובסוביץ: צריך להבין שכשבג"ץ נותן צו ביניים כזה, אז יש דברים בגו.

נתן דנטנר: אני רוצה בתוך כל הדבר הזה להפנות לעוד דבר, שנקרא - תיאטרוני הפריפריה.

נתן דנטנר: אני לא אוהב את המילה "פריפריה" כי היא מראש קובעת סטנדרטים של אנשים שקובעים שאנחנו פריפריה, ולכן צריכים להתנהג אחרת, ולא כך הוא הדבר.

נתן דנטנר: אני מגיע מתיאטרון באר שבע, והעשייה התיאטרונית, דווקא במקומות כאלה, עושה שירות כפול ומכופל – גם לאיזור וגם לעיר עצמה, כי עיר צריכה להתפאר – אם באוניברסיטה, אם בבית חולים ואם בתיאטרון יוצר.

נתן דנטנר: כך שאני קצת מוכרח להפנות את תשומת הלב לזה שהקריטריונים שקיימים היום מבחינת חלוקת הכספים עושים עוול יחסית גדול למה שנקרא הקצבת הכספים כי הדברים הם בחלוקה קצת בעייתית.

נתן דנטנר: אני חושב שכאשר קבעו את הקריטריונים אנשי הפריפריה קצת נרדמו ולא שמו לב למה שקרה.

נתן דנטנר: אני אומר שהתופעה הזו גורמת למרכוז תרבות.

נתן דנטנר: זה דבר שקיים בכל העולם, אבל הדבר הזה יכול, לקראת עשור או לקראת ה- 15 שנה הבאים - -

יוסי שריד: - - בעיקר כי אתה לא צריך לשנע, אתה כבר שם.

נתן דטנר: זה ממש לא עובד כך.

נתן דטנר: מה שקורה הוא שאנחנו צריכים לשנע כפול ומכופל כי מבחינת המרכוז – הכל קורה שם.

נתן דטנר: לכן אני אומר שצריכים לשים לב טוב - כי הפריפריות, ירושלים, חיפה ובאר שבע – סובלות מאד מבחינת חלוקת הכספים והקריטריונים, וצריך לשים לב לזה, כי נעשה פה איזשהו סוג של עוול, מעבר לעובדה הפשוטה שגוף כלכלי שקיבל 9 מיליון, ואחרי שנתיים קיבל 6 מיליון – היה פושט את הרגל וקורס מיד.

נתן דטנר: זה המצב של תיאטרון באר שבע.

נתן דטנר: תיאטרון באר שבע מקבל היום 6.3 ורק לפני שנתיים הוא קיבל 9.

נתן דטנר: כלומר, תוך שנתיים ירדה ההקצבה שלו בשליש.

נתן דטנר: זה, מעבר לעובדה הפשוטה שאני יודע מה הוא הסכום שאני עובד בו רק באמצע השנה.

נתן דטנר: כלומר, ברור שאנחנו לא יכולים לעבוד פה כגוף כלכלי אמיתי, ומוכרחים לשים לב לעניין הזה.

יוסי שריד: כמה “הקאמרי” מקבלים לשנה, כדי לסבר את האוזן?

נועם סמל: “הקאמרי” מקבל 11 מיליון שקל.

נועם סמל: הוא מעסיק 450 איש.

נועם סמל: הוא לא הזכיר שעירית באר שבע שתמכה לפני 10 שנים ב- matching מול הממשלה, פשוט פרקה כל עול ויצאה, לעומת עירית תל אביב.

נועם סמל: צריך שיהיה גילוי נאות בעניין.

יוסי שריד: בהכירי את בעיות העיר באר שבע, אז בהשוואה לתל אביב היא בפשיטת רגל.

נתן דטנר: נכון, יש לנו בעיה עם העיריה .

יקי הרטל: אני מנכ"ל תיאטרון "החאן".

יקי הרטל: כפי שאתם רואים, התיאטרונים עושים פעילות משותפת, אבל הם גם לא מקשה אחת במצוקות שלהם.

יקי הרטל: יש את התיאטראות התל אביביים עם היתרונות, יש את התיאטראות הפריפריאליים.

יקי הרטל: אני רוצה לציין את הבעיה של מוסדות התרבות בירושלים, לרבות התיאטרונים, והיא חוסר התמיכה של עירית ירושלים בתרבות בירושלים.

יקי הרטל: נמצאים פה נציגים של לשוה תיאטראות בירושלים.

יקי הרטל: התמיכה של עירית ירושלים השנה בכל מוסדות התרבות בעיר מסתכמת בסכום של 4 מיליון שקלים, שזה שקול לסכום שעירית ראשון לציון תומכת בתזמורת הסימפונית.

יוסי שריד: כמה אתם מקבלים בהקצבה הממשלתית?

יקי הרטל: השנה יש גידול מסוים בגלל הפעלת הקריטריונים.

יקי הרטל: אנחנו מקבלים כ- 4 מיליון שקלים.

יקי הרטל: הבעיה היא בעיה.

יקי הרטל: אני רוצה לציין את הסיוע שאנחנו מקבלים במאבק הזה מול עירית ירושלים משרת החינוך וצוות המשרד, שבהחלט מנסים לסייע בידינו במשא ומתן הקשה הזה, שבאמת – אין לו שום תוצאות.

יקי הרטל: היום אנחנו בחודש נובמבר, ואף משרד בירושלים עדיין לא יודע מה תהיה ההקצבה שלו.

יקי הרטל: אני רוצה שחברי הוועדה יהיו מודעים למצב הזה של מוסדות התרבות בעירית ירושלים.

יקי הרטל: בעצם, אין עיריה שתומכת.

משה גפני: היתה ירידה בתמיכה של עירית ירושלים, האם ירד, נשאר אותו הדבר?

משה גפני: מה קרה?

יקי הרטל: היתה ירידה.

יקי הרטל: אני דיברתי בשם כלל מוסדות התרבות בירושלים.

יקי הרטל: באופן מסורתי, עירית ירושלים נהנתה בזמנו מתמיכה של קרן ירושלים, וזה היה נחשב במרכאות כסיוע של עירית ירושלים.

יקי הרטל: מאז שקרן ירושלים הפחיתה את תמיכותיה, מהסיבה שטדי קולק אינו ראש העיר יותר, העיריה לא לקחה מחדש את האחריות, ובעצם מתייחסת למצב כאילו היא לא אחראית לתרבות בירושלים.

יקי הרטל: בזמנו של ראש העיר אולמרט היה נושא שנקרא - תקנת ירושלים, שהיה מיועד לתגבר את תמיכת העיריה במוסדות בירושלים, והוא בעצם החליף את תמיכת העיריה.

יקי הרטל: זו הטענה שלנו כלפי העיריה.

יקי הרטל: השנה, התמיכה מתקנת ירושלים הועברה ישירות למוסדות, וזה בעצם הציף את הבעיה שהעיריה, ממקורותיה העצמאיים - -

משה גפני: היא נתנה ישירות וגם אתם קיבלתם ישירות מתקנת ירושלים?

יקי הרטל: כן, כל המוסדות בירושלים, אבל זה הציף את הבעיה שעירית ירושלים ממקורותיה תומכת במוסדות התרבות בירושלים בסכום האדיר שציינתי קודם, ובעבר הוא היה יותר גבוה.

אירית פרנק: אני מנהלת תיאטרון "הסמטא", ומייצגת את אמ"י.

אירית פרנק: רציתי לציין רק משהו לגבי מה שאמרת, ולחזק את הדברים שאמר נועם סמל.

אירית פרנק: כיוון שאנחנו למודי מלחמות בכל מה שקשור לתקציב, משרד החינוך הוא בינתיים אתנו.

אירית פרנק: בדרך כלל החזית שלנו היתה נגד התקציבים.

אירית פרנק: אני מבקשת שאם אפשר - -

יוסי שריד: נהדר, אני מאד מרוצה מזה.

אירית פרנק: כי המלחמה הזו היא מלחמה חשובה.

אירית פרנק: בדרך כלל אנחנו כבר כמה שנים עושים את המלחמות האלה.

אירית פרנק: מה שרציתי לומר שאם הוועדה הזו אכן מתכנסת לטובת העניין, אנחנו מאד מבקשים שהחזית תהיה כלפי משרד האוצר כי בדרך כלל\

אירית פרנק: [ כפרטנרים מלאים יש לנו פה את המשרד שמטפל בנו, ועוזר לנו.

אירית פרנק: באמת כדאי לקחת את זה כחזית משותפת, שוועדת החינוך תלך עם זה.

יוסי שריד: לוועדת החינוך יש דין ודברים עם המשרד שאתנו היא עובדת – משרד החינוך.

אברהם פורז: אבל אנחנו גם נציגים של מפלגות ויכולים, לפעמים - -

אירית פרנק: לא פעם באנו לחברי כנסת וביקשנו תמיכה, ברגעים שהיה צריך לעשות את זה.

אירית פרנק: לחזק את מה שנועם סמל אמר- -

משה גפני: אני פשוט לא הייתי בתחילת הישיבה - כל הזמן משבחים את משרד החינוך בעניין הזה - -

קריאות: - - -

יוסי שריד: זה מצוין.

יוסי שריד: שרת החינוך נאבקת נגד הקיצוצים בתקציב החינוך- אני לא מדבר כרגע על תרבות - מיום שהיא נכנסה לתפקידה.

יוסי שריד: מאז לא חדלו הקיצוצים.

יוסי שריד: לכן אני מציע, אולי, שהיא תפסיק להיאבק, ואז אולי יהיו פחות קיצוצים.

יוסי שריד: מאז שהיא נאבקת, הקיצוצים בחינוך הם חסרי תקדים.

יוסי שריד: 16 קיצוצים בארבע שנים.

יוסי שריד: אז אני אומר: אולי שהיא תחדל להיאבק ואז הקיצוצים יפסיקו.

אירית פרנק: זה נשמע פוליטי מה שאתה אומר.

משה גפני: אני מבין שהתקציב הולך להגיע למליאת הכנסת בעוד שבועיים - האם מבחינת משרד החינוך - שנאמרו פה הרבה שבחים עליו, האם מבחינתו התקציב הוא בסדר?

קריאות: - - -

נועם סמל: לא, יש קיצוץ של שליש.

אירית פרנק: אתם מדברים בציניות.

אירית פרנק: אנחנו לא ציניים.

אירית פרנק: אנחנו מצאנו בהם פרטנרים - - מה לא בסדר בזה?

נועם סמל: תקציב התרבות קוצץ מ- 470 ל- 310.

נועם סמל: שליש פחות.

אברהם פורז: יש שליש פחות, בתקציב השנה הבאה, אלא אם כן יהיה תגבור ממקורות חיצוניים, כפי שהיה בעבר.

אברהם פורז: ההנחה היא שיש פה שתי מעצמות בלתי ידידותיות – משרד האוצר.

אברהם פורז: משרד החינוך, מה לעשות, מחלק את מה שנותנים לו.

מירה פלדשטיק: השאלה היא האם הוא מחלק את זה נכון.

אברהם פורז: זה שתי זרועות של אותה החיה – ולא חיות נפרדות.

יוסי שריד: לי יש גישה חיובית, ואם אני שומע דברי שבח אני ניהנה.

יוסי שריד: רק איך דברי השבח האלה עולים בקנה אחד עם הקיצוצים החוזרים ונשנים?

יוסי שריד: אני לא כל כך יודע.

נתן דטנר: אנחנו באים לפה כי אנחנו באמת במצוקה.

אברהם פורז: אני גם מבין את העמדה, אני חושב שהתחושה שלכם היא, לפחות, שהמשרד, בתקציב שעומד לרשותו, עושה כמיטב יכולתו.

קריאות: נכון.

אברהם פורז: אתם אמרים -כמובן, שאוי ואבוי אם יקוצץ התקציב, כי אז לא יעזור כל הרצון הטוב, כי תהיה מפולת, ואתם קוראים לנו לעזור בתגבור התקציב.

נועם סמל: וגם קוראים לך, בתור איש תנועת "שינוי" לעזור לנו כמו שעזרתם בעבר

אברהם פורז: לנו יש מנהג שאם אנחנו נותנים את התמיכה, אז לפעמים אנחנו מתנים אותה בכל מיני תנאים, לפעמים גם בכסף.

אברהם פורז: כרגע לא ביקשו מאתנו כלום, לא ביקשו את תמיכתנו, אז אין לנו גם מה למכור.

אברהם פורז: אם יבואו ויבקשו מאתנו תמיכה , אני מבטיח לך דבר אחד – שנושא התרבות יעמוד בסולם עדיפות מאד גבוה אצלנו, כמו כל נושא החינוך.

נועם סמל: ההצעה להחלטה - שוועדת החינוך קוראת לממשלת ישראל להעמיד את תקציב התרבות על סכום של 470 מיליון שקל לפחות, כדי שלא תקרוס המערכת .

בני צרפתי: אני מתיאטרון "הבימה".

אברהם פורז: ראיתי כתבה בעיתון על מלחמות קשות אצלכם.

בני צרפתי: קראת עיתונים ישנים.

בני צרפתי: מחודש פברואר היחסים בין התיאטרון לנאמן מצוינים.

בני צרפתי: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא.

בני צרפתי: הנתונים שלנו בתיאטרון "הבימה" מראים שחיקה גדולה יותר מהנתונים שהובאו על ידי תיאטרון “הקאמרי”.

בני צרפתי: ב- 96 ההקצבה שלנו היתה 22 מיליון.

בני צרפתי: אנחנו, כמובן, לא מקבלים הקצבות נוספות מהעיריה.

בני צרפתי: אילו לא היו מקצצים והיו מצמידים, היינו אמורים לקבל ב- 2005 מעל 30 מיליון.

בני צרפתי: הערה שניה היא הצד השני של הטענה של תיאטרון "מפגשים".

בני צרפתי: אני חושב שהקריטריונים דווקא מאפשרים ויאפשרו לגופים חדשים להיכנס ולקבל הקצבות.

בני צרפתי: זאת אחת הבעיות.

בני צרפתי: ככל שיהיו יותר גופים שייהנו מההקצבה , ההקצבה תחולק, כי היא לא גדלה בהתאם לכמות הגופים המצטרפים, והיא תחולק בין כל הגופים, וכמובן שגם כאן תהיה שחיקה מאד גדולה בהקצבות של הגופים שכבר נמצאים בתוך התקנה.

מירה פלדשטיק: - - -

יעקב בירק: - - -

צח גרניט: ראשית, לעניין הטענות של "מפגשים".

צח גרניט: הנושא הזה נדון היום בבג"ץ.

צח גרניט: אולי רק אגע, מבלי להתייחס לכל הדברים שנידונים שם – בטענה של ניגוד עניינים .

צח גרניט: במקרה הקונקרטי הזה, ההחלטה לגבי "מפגשים" שאין מדובר בתיאטרון אלא בגוף שמקיים פעילות אחרת – התקבלה לאור חוות דעת של שלושה אנשים: ד"ר דורית ירושלמי, מרצה באקדמיה לתיאטרון, ובוודאי אין לה שום נגיעה בפועל.

צח גרניט: השניה היא - חגית רכבי - שלגביה נטענו הטענות, שחבל שנטענו, על מי שפועלת במסירות ובלי שום שיקולים זרים בנושא זה, והשלישית - על ידי הגברת דיתי רונן, מנהלת המחלקה לתיאטרון, שסיימה בימים אלה את הדוקטורט שלה בתיאטרון, וגם היא מכירה היטב את הנושא מבחינה מקצועית, וודאי שלגביה גם אין שום טענה.

צח גרניט: כולם היו אחידי דעים בנושא הזה.

קריאה: אז מה הם עושים?

קריאה: מה ההגדרה?

צח גרניט: הטענה היא שמדובר בפעלה תיאטרונית, אם תרצו - -

אברהם פורז: בלי להיכנס לשאלה מה זה – זה לא ראוי לשום תמיכה?

צח גרניט: בהחלט כן, אבל זה לא במסגרת של תקנת תיאטרונים רפרטוארים.

צח גרניט: לדוגמה – זה מסוג הדברים שניתן להכליל אותם במסגרת של סל תרבות, במסגרות דומות כאלה ואחרות.

צח גרניט: המסגרת של תיאטרונים רפרטוארים לא מתאימה להם.

צח גרניט: כמו שלהקת מחול או תזמורת לא יכולה לקבל תמיכה, למרות שהיא עושה עבודה שוודאי ראויה לתמיכה, היא לא מתאימה לתקנה של תיאטרון רפרטוארי, לפי ההגדרות המקצועיות שלנו.

יעקב בירק: רק ש "מחול" זו הגדרה באקדמיה- - - -

צח גרניט: הנושא יידון בבג"ץ, והשאלות המקצועיות שתועלנה – תיבחנה.

צח גרניט: אני נותן אמון מלא בהחלטה של אנשי המקצוע, בהמלצות המקצועיות של אנשי המקצוע שבחנו את הנושא.

צח גרניט: לגבי הפריפריה.

צח גרניט: 14% מהסכום שמחולק הוא לפעילות בפריפריה - מיקום התיאטרון ומיקום ההצגות.

צח גרניט: זה 14% מהכסף, ומדובר בהרבה כסף, בנוסף לדברים האחרים.

צח גרניט: אולי, רק כדי לתת תוספת על היחסים - אם תיאטרון “הקאמרי” עושה 1,500 הצגות בשנה ומקבל 11 מיליון שקלים, והיינו מודדים רק את כמות ההצגות, הרי שתיאטרון באר שבע שעושה 300 הצגות בשנה היה צריך לעמוד בסך הכל על 2.2 מיליון שקלים, כי הוא עושה 20% מהפעילות של “הקאמרי”, ולמרות זאת הוא מקבל 6.3 מליון שקלים בגלל המיקום ובגלל ההעדפות המיוחדות שאנחנו נותנים לפריפריה.

צח גרניט: זו המשמעות של ההעדפה שניתנת לפריפריה.

צח גרניט: ברור שאם היה יותר כסף היה ניתן יותר וברור שצריך לתת יותר, ובעניין הזה אני רוצה לחבר גם את הנושא של באר שבע וגם את הנושא של ירושלים, ולצערי – גם את הנושא של חיפה, שגם שם יש קיצוץ חמור מאד בתמיכה של העיריה.

צח גרניט: אם יש תיאטרון כמו באר שבע, שאם אני זוכר נכון – העיריה נותנת לו 1.3 מיליון שקלים, זה התיאטרון העירוני.

צח גרניט: יש שאלות של סדרי עדיפויות.

צח גרניט: יש עוד דברים שקורים בעיר הזו, שלא נעצרים.

צח גרניט: השאלה היא שאלה של סדרי עדיפויות.

צח גרניט: התיאטרון בירושלים, שעוד לא יודע כמה הוא יקבל, ואם הוא יקבל זה יהיה מאות אלפי שקלים בודדים - תיאטרון החאן, תיאטרון הקרון, תיאטרון חיפה, שאמנם מקבל עדיין סכום של 6.5 אבל הוא קוצץ על ידי העיריה ב- 3 מיליון שקלים, אני חושב שיש פה בעיה.

צח גרניט: אנחנו מזהים תופעה שקורית בהרבה רשויות מקומיות, לא בכולן - שמפאת הקשיים שלהן, המקום שהכי קל לפגוע בו זה קודם כל התרבות.

צח גרניט: התיאטרונים, וגם גופי תרבות אחרים נפגעים מזה.

משה גפני: אבל העיריות יטענו שהיות וגם אתם מקצצים בתקציב של משרד החינוך.

משה גפני: אז גם הרשויות מקצצות.

צח גרניט: ולכן אני אגע בנקודה שהועלתה לאחר מכן, שעוסקת ביחסים בין האוצר, משרד החינוך והתרבות – נגיד את הדברים המאד פשוטים: המאבק שהשרה ניהלה ב- 2003, 2004 ו- 2005 – הצליח.

צח גרניט: לא היה קיצוץ בשנים האלה.

צח גרניט: ציינתי מראש בתחילת הישיבה שהיה פה שיתוף פעולה בין השרה, בין "שינוי" וב- 2005 היה גם שיתוף עם מפלגת העבודה.

צח גרניט: ובנושא הזה, בסופו של דבר, המאבקים, של כל הגורמים וגם היוצרים נטלו בהם חלק, שח"ם, התיאטרונים, להקות מחול והתזמורות - - -

אירית פרנק: ואמ"י.

צח גרניט: ואמ"י.

צח גרניט: כולם חברו לעניין הזה, וביחד, בסופו של דבר, המאבק הזה, בשלוש השנים האחרונות, הצליח.

צח גרניט: ב- 2001 היו קיצוצים.

צח גרניט: ב- 2002 היו.

צח גרניט: ב- 2003 נפסקו הקיצוצים והתקציב אפילו גדל, מספרית.

צח גרניט: אנחנו מדברים על 2006, והחששות ידועים.

צח גרניט: ברור שיש פה שאלה מאד קשה שצריך להמשיך, ונחנו, כמשרד החינוך, אומרים שכפי שהיה צריך להיאבק בשלוש השנים האחרונות – צריך להיאבק גם ב- 2006.

צח גרניט: אנחנו מצטערים על כך.

צח גרניט: היינו מעדיפים שלא יהיה צורך, שהדברים ייקבעו בבסיס התקציב, ולא כל פעם נילחם על תוספות חד פעמיות.

צח גרניט: אם ועדת החינוך של הכנסת תוכל לסייע גם למשרד החינוך בנושא הזה, וגם לנציגים של כל גופי התרבות, הרי אני חושב שזו תהיה ברכה גדולה, ואם משרד האוצר ייענה לעניין הזה, הרי שבוודאי נשמח.

צח גרניט: לעניין הטענה שהעלו נציגי “הבימה” – אני רוצה לציין: “הבימה” הביאה נתונים לפי מה שהיה ב- 95, על החלק היחסי של “הבימה”.

צח גרניט: כמו שאמרתי קודם: התקנה התקציבית של התיאטרון והפרינג' בשנת 2005 היא הגבוהה ביותר ממה שהיתה אי פעם.

צח גרניט: אבל גם מספר הגופים שמקבלים תמיכה ב-2005 הוא הגדול ביותר ממה שהיה אי פעם.

צח גרניט: כן, יש גופים חדשים שמקבלים תמיכה, כאלה שעומדים בקריטריונים, ולכן אושר להם לקבל את התמיכה, והגופים הללו נכנסנו, נוספו, והעוגה מתחלקת לחלקים קטנים יותר.

צח גרניט: אנחנו לא נחסום כניסה של גופים לתחום, גם אם המשמעות היא לעיתים פגיעה בגופים הקיימים – ירידה מסוימת אצלם, ובלבד שכל הגופים שיעמדו וייכנסו, יעמדו בתנאים וברף המינימלי של איכות, מקצועיות, עבודה נכונה, ועל זה אנחנו מאד מקפידים ומחזיקים את אנשי המקצוע שיעבדו על זה.

אלון ספן: אני מתיאטרון אורנה פורת.

אלון ספן: יש לנו קצת שביעות ממספר הצופים העכשווי.

אלון ספן: אנחנו מדברים על ההווה, ומכיוון שכאן זו ועדת החינוך אני רוצה לדבר קצת על העתיד.

אלון ספן: לפי הראיה שלנו, בעתיד נלקה במיעוט צופים, משום שאין שום חינוך לצפייה בתיאטרון.

אלון ספן: ילד, היום, במדינת ישראל, רואה 0.9 הצגות בשנה, צפייה שאינה מאפשרת שום חינוך לצפייה.

אלון ספן: אנחנו לא עוסקים בכלל בחינוך לצפייה בתיאטרון, ובכלל בעיסוק בתרבות, ואני מדבר ברמה האינטנסיבית.

אלון ספן: את התוצאה - אולי יראו אותה בעוד 3-4 שנים, אולי בעוד 10 שנים, אבל המרחקים בין צפייה בתיאטרוון לבין צפייה בטלוויזיה, אינטרנט וכל מיני דברים ופיתויים אחרים שקיימים היום לנוער המתבגר, המרחק הולך וגדל.

אלון ספן: כיוון שאין צפייה ואין תקציב לצפייה, והכל נשען על תשלומי הורים.

אלון ספן: כל עוד הדבר הזה לא ייפתר, בצפייה כזו נמוכה העתיד לא צופן את הנתון של מקום ראשון בעולם בצפייה בתיאטרון.

אברהם פורז: רבותיי, אנחנו מיצינו את הדיון.

אברהם פורז: אני מציע שתסמיכו אותי להוציא מכתב לשר האוצר ולראש הממשלה, שלפיו שמענו בדאגה עמוקה על הצעת התקציב כפי שהוגשה לשנה הבאה, שמשמעותה קיצוץ של שליש בהקצבות לתיאטרון - -

נועם סמל: לתרבות.

אברהם פורז: אבל משמעו גם בתקציב התיאטרון, בהנחה שזה יהיה flat.

אברהם פורז: והדבר הזה יעמיד בסכנה גדולה מאד את היכולות של התיאטרון לתפקד, ואנחנו מבקשים גם מראש הממשלה וגם משר האוצר לשנות את זה, ולהגדיל את תקציב התרבות באופן ש - -

משה גפני: למה השתמטת את שרת החינוך?

משה גפני: למה המכתב לא צריך להיות מופנה גם לשרת החינוך?