ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 483, 2005-07-31 11:45

אברהם פורז: שלום לכולם.

אברהם פורז: אני אפתח בעברית, ואחר כך נעבור לאנגלית.

אברהם פורז: אנחנו כאן בביקור בהיכל התרבות, בהמשך לדיון שהיה בכנסת בקשר לעתידו של היכל התרבות.

אברהם פורז: מהנדס עירית תל אביב ונציגי התזמורת הציעו לנו לשמוע גם את דעתו של המאסטרו זובין מהטה בקשר לעניין הזה, ולכן אנחנו באנו לכאן וכמובן גם ראינו את הדברים מסביב.

אברהם פורז: (מתורגם מאנגלית) תודה על קבלת ההזמנה שלנו.

אברהם פורז: זה הוא פרויקט חשוב ויקר, ושמענו מנשיא התזמורת שזה יהיה רעיון טוב לשמוע אותך ולשמוע את דעתך על הפרויקט.

אברהם פורז: זו הסיבה שאנחנו כאן.

אברהם פורז: נמצאים כאן 3 מחברי ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת.

אברהם פורז: בישיבה שהיתה לנו בכנסת שמענו תלונות על האקוסטיקה כאן, באולם.

אברהם פורז: אנחנו יודעים שיש לך ניסיון רב בניצוח, לא רק כאן אלא גם במקומות אחרים.

אברהם פורז: היינו רוצים לשמוע את דעתך באפן בסיסי על איכות המוזיקה שנשמעת כאן ואיך השינויים במבנה זה יכולים לשפר את איכות הצליל והאווירה באולם.

זובין מהטה: (מתורגם מאנגלית) תודה רבה, וברוכים הבאים.

זובין מהטה: אני רוצה להתחיל בכך שאומר לכם שפרדריך מאן היה החבר הטוב ביותר שהיה לי פה, בעולם.

זובין מהטה: אין שום דבר שאעשה כדי לבזות את שמו, את זכרו ואת מה שהוא נתן לכולנו ולמדינה, אם לא הייתי משוכנע כל כך שהאולם הזה זקוק לשינוי דרסטי.

זובין מהטה: היה מאמר ב "הארץ" ששאל איך זה שלא אמרתי דבר בעניין במשך 40 שנה, ופתאום אני לא אוהב את האקוסטיקה.

זובין מהטה: כל מי שמכיר אותי טוב, או שמכיר אותי מהתזמורת יודע שמההתחלה – לא אני ולא אף מוזיקאי שעבד או ביקר כאן היא שבע רצון ממה שהאולם הציע בכל מה שנוגע לאקוסטיקה.

זובין מהטה: אנחנו מכירים את החשיבות הארכיטקטונית שלו, אנחנו יודעים שהוא הפך כאן לסמל, בישראל, ושזה המבנה האחרון בתקופה הארכיטקטונית הזו, כיוון שהמבנים של "הבימה" ו "הקאמרי" כבר שונו.

זובין מהטה: לצערי אני לא מבין עברית ולכן אני לא הולך למקומות האלה, אבל אני מבין שהשינוי לא היה מוצלח, \

זובין מהטה: אני רק מצטט מה שאני שומע, זו לא דעתי.

זובין מהטה: אני אתן לכם דוגמה – סימפונית ה "הירואיקה" של בטהובן מתחילה בשני אקורדים חזקים וקצרים.

זובין מהטה: כשמתחילים לנגן את הסימפוניה הזו בהיכל התרבות, ברגע שהנגנים מפסיקים או ברגע ששפתותיהם עוזבים את הכלי – הצליל לא נשאר באולם.

זובין מהטה: אין תהודה משמעותית באולם.

זובין מהטה: כאשר אנו מנגנים את שני האקורדים האלה בוינה או באמסטרדם, בניו יורק או בבוסטון – הצליל נשאר כשתי שניות.

זובין מהטה: צריך להכפיל את זה ב- - כדי להבין למה אנחנו מתכוונים כשאנחנו אומרים שאכן אנחנו אוהבים את אולם הקונצרטים, הקהל שלנו אוהב את האולם, הקהל שלנו ניהנה מהמוזיקה באולם, כמובן.

זובין מהטה: גם בגלל שכבר התרגלנו.

זובין מהטה: אי אפשר להתלונן כל ‏יום שהאקוסטיקה לא כל כך טובה.

זובין מהטה: אתמול ניגנו את הסימפוניה התשיעית של בטהובן והקהל ניהנה מאד.

זובין מהטה: זה יכול להמשיך ככה גם עוד 100 שנה, אין שום בעיה.

זובין מהטה: אז איפה התפתחות המדע של שיפור התנאים?

זובין מהטה: זה כל מה שאנחנו מדברים עליו- אנחנו משפרים את התנאים, או – יש לנו את הרצון לשפר את התנאים.

זובין מהטה: אתמול ערך עיתון "הארץ" משאל בחוץ, בלי לשאול אותנו.

זובין מהטה: הם לא צריכים לבקש את רשותנו, זו היא דמוקרטיה והם יכולים לעשות מה שהם רוצים, אבל הם לא שאלו אותנו לדעתנו.

זובין מהטה: הם לא יודעים את העובדות.

זובין מהטה: אנשים שכותבים ב "הארץ" לא מכירים את העובדות.

זובין מהטה: הם צריכים לבוא ולשאול אותנו שאלות, לראיין אותנו, ואז לכתוב.

זובין מהטה: לכתוב מאמר זה בסדר, אבל לכתוב מאמר עם עובדות שגויות, ציטוטים שגויים – זה לא הוגן.

זובין מהטה: במיוחד כשמדובר בעיתון טוב כמו "הארץ", שאנחנו מכבדים.

זובין מהטה: אני קורא את גרסתו האנגלית בכל יום ב "הרלד טריביון", כך שאני מכיר את העיתון טוב, ומתייחס אל הדברים ברצינות.

זובין מהטה: לכן זה מכאיב לי שכזה עיתון מייצג כזה עיוות של עובדות.

זובין מהטה: כשהגעתי ב- 1961 מישהו אמר לי את דעתו של ליאונרד ברנשטיין על האולם.

זובין מהטה: זה היה אחד הדברים הראשונים ששמעתי.

זובין מהטה: לכן, היתה לי דעה מוקדמת.

זובין מהטה: שמעתי שליאונרד ברנשטיין ממש לא אהב את האולם, ושאין הד בסיסי באולם, כלומר- כשצ'לו ובסים מנגנים אתה לא יכול לשמוע את הנוכחות שלהם כמו באולמות אחרים.

זובין מהטה: הם לא עושים צדק עם המוזיקה.

זובין מהטה: אנחנו מנגנים ב-80 אחוז מוזיקה ממרכז אירופה- מבאך עד ארנולד שנברג.

זובין מהטה: בכל המוזיקה של ההתפתחות הזו, הקו העיקרי הוא על מה בנויה המוזיקה.

זובין מהטה: באולם הזה אין אפשרות לעשות עם זה צדק.

זובין מהטה: אם אתה שומע יצירה של סטרוינסקי או דביוסי, בהן הבסיס לא חשוב באותה מידה – זה בסדר, זה מקובל.

זובין מהטה: אם אתה מנגן מוזיקת בארוק באולם, שמורכבת ברובה מתווים קצרים – האולם הזה הוא בסדר.

זובין מהטה: אבל מוזיקת בארוק גם נשמעת טוב מחוץ לאולם, היכן שאין תהודה בכלל.

זובין מהטה: ויולאדי, ג'מיניאני וכן הלאה נשמעים נהדר בזירות חוץ, כי הן לא דורשות את סוג התהודה שדרוש ליצירות ברהמס, בטהובן, וכן הלאה.

זובין מהטה: יום אחד עשיתי חזרות על סימפוניה של דבוז'ק.

זובין מהטה: היה צליל מסוים של כלי מיתר, ואני הערתי על כך בחזרה.

זובין מהטה: לא הערתי על כך 40 שנה, כי לא היה טעם בכך, ידענו עם מה אנחנו עובדים - עלינו לנגן בצורה מסוימת שנישמע כאילו אנחנו באולם טוב.

זובין מהטה: אז אנחנו מתפשרים הרבה.

זובין מהטה: במילים אחרות: באולם רגיל, נגן כלי המיתר יראה אקורד של 8 תווים, ינגן אותו, והאולם ידאג לכל השאר.

זובין מהטה: כאן אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו לעשות זאת.

זובין מהטה: אהיה לרגע טכני: אם אנחנו לא מנגנים את האקורד הזה, בשימוש בכל הקשת, ואתם יכולים לראות שהתנעות שלי כאן, באולם, הן שונות מאשר באולמות אחרים.

זובין מהטה: אני מורה לנגנים שלי לנגן את התווים ארוכים יותר, כך שהתו נמשך יותר זמן.

זובין מהטה: באולמות אחרים אני לא עושה זאת כי אני יודע שהם ינגנו את התו הקצר, אבל התהודה, האקוסטיקה של האולם – יאריכו אותו.

זובין מהטה: ניגנו באולם בוינה את הסימפוניה השביעית של מהלר – לפני שנתיים, וניגנו אותו גם כאן.

זובין מהטה: כאשר אנחנו חוזרים מהסיורים הללו, ומנגנים את התווים הראשונים -בחצי השעה הראשונה אנחנו יודעים עד כמה האולם הזה הוא בלתי מתאים.

זובין מהטה: אנחנו חייבים להבין את הסיטואציה.

זובין מהטה: האולם הזה אינו מתאים.

זובין מהטה: אנחנו לא נותנים תירוצים.

זובין מהטה: אפילו אם אתם אוהבים אותו ורוצים לשמר את הארכיטקטורה – ואני כמובן מבין את הנקודה הזו, אבל מנקודת המבט של הצליל – האולם אינו מתאים, והאולם הזה מייצר צלילים, וזה הדבר הכי חשוב בו.

זובין מהטה: הוא לא מתאים.

זובין מהטה: זה לא מקובל, אחרי כל השנים האלה.

זובין מהטה: תאמינו לי - זה עומד להיות פרויקט יקר, אבל לא יקר כמו בניית אולם חדש.

זובין מהטה: לא היה איכפת לי אם היו בונים אולם חדש.

זובין מהטה: אולמות חדשים היום עולים בין 250 ו- 300 מיליון דולר.

זובין מהטה: שינוי הפנים, הקוסמטיקה שאנחנו מבצעים תעלה מקסימום 40 מיליון דולר, ואנחנו מתכוונים אפילו להגיע לפחות מזה.

זובין מהטה: לכן אני מבקש שתתמכו בפרויקט.

זובין מהטה: אני גם מבקש מהעיתונאים –לפני שהם כותבים, למה הם לא מדברים אתנו?

זובין מהטה: למה הם פוחדים לבוא ולשאול שאלות?

זובין מהטה: נסביר להם.

זובין מהטה: דני קייזר הוא כעת המומחה בהסברה של הנושא.

זובין מהטה: שמעתי כמה פרזנטציות של העניין.

זובין מהטה: יש לנו חברת אקוסטיקה מעולה מארצות הברית.

זובין מהטה: הם גם משפצים את האקוסטיקה ב- Festival Hall, ואני חייב להודות ששם היא אפילו יותר גרועה מאשר אצלנו.

זובין מהטה: אם אתה מודד תהודה בכל האולמות המפורסמים בעולם - שם זה הגרוע ביותר, ואנחנו במקום אחד לפני כן, כאשר האולם בווינה הוא הטוב ביותר.

זובין מהטה: בתוך 5 או 6 ימים ננגן בבואנוס איירס בתיאטרון "קולון".

זובין מהטה: הוא נחשב השלישי ברשימה של האולמות הטובים בעולם.

זובין מהטה: את אותה מוזיקה שאנחנו שומעים כאן ננגן בתנאים אקוסטיים אחרים, וזה יהיה כאילו שהאוזניים שלך פתאום נפתחות.

זובין מהטה: אנחנו נוסעים לסיורים ביפן לפעמים.

זובין מהטה: אנחנו מנגנים במקומות שאפילו לא ניתן למצוא במפה.

זובין מהטה: כאשר אנחנו מקבלים את תוכנית הטיול – כמובן שיש את טוקיו ואוסקה, אבל יש גם ערים קטנות , ערי אוניברסיטה, שמזמינות אותנו, ואתם לא יכולים להאמין איזה אולמות נהדרים יש שם.

זובין מהטה: אז לנו, המוזיקאים, יש מושג יחסי על מה שקיים.

זובין מהטה: כמובן שאנשים שרק באים הנה, לא מכירים את הדברים.

זובין מהטה: אני מקווה שכשה

זובין מהטה: אולם החדש יהיה מוכן נוכל לנגן בו ½ שעה, ומייד לחזור ולנגן באולם הישן, כדי להבין את ההבדלים.

זובין מהטה: לא נהיה מסוגלים לעשות זאת.

זובין מהטה: זה יהיה פשוט תלוי בזיכרון.

זובין מהטה: אני באמת מאד נלהב מהפרויקט.

זובין מהטה: אני בקשר מתמיד עם הארכיטקטים ומומחי האקוסטיקה, בניהולו של דני קייזר וליאור דושניצקי, שהוא מנהל הפרויקט, וועד התזמורת שמעורב בעניין בצורה מאד אקטיבית.

זובין מהטה: יש שאלה של תקציבים, ובה מעורבים אנשים אחרים.

זובין מהטה: אנחנו מקווים שלציבור תהיה האמונה והסבלנות כדי שנוכל להוכיח את מה שאנחנו מאמינים בו.

זובין מהטה: אנחנו מתכוונים לטוב, ומתכוונים למען העתיד, מכל ליבנו, לטובת פיתוח תחום המוזיקה כאן, בארץ, ובאולם הנפלא הזה, והוא אכן אולם נפלא מכל שאר הבחינות.

אברהם פורז: תודה.

אברהם פורז: האם אתה מוכן לענות על שאלות?

זובין מהטה: כן.

אברהם פורז: מישהו רוצה לשאול?

אמיר מאן: האם יש כספים לניהול לאחר מכן?

זובין מהטה: יש לנו כספים עכשיו, ויהיו לנו, לאחר מכן.

זובין מהטה: האספקט הזה לא משתנה.

זובין מהטה: אתה מתכוון מתכוון לתחזוקה והאחזקה של הבניין?

אמיר מאן: תחזוקה.

זובין מהטה: אנחנו מתחזקים גם עכשיו.

זובין מהטה: אנחנו מקווים שנתחזק אפילו טוב יותר.

זובין מהטה: יש לי דעות גם בעניין הזה, אבל זו לא השאלה עכשיו.

דני קרוון: כאשר מיקמת את האולם הזה במקום אחד לפני אחרון – האם אתה מתכוון למיקום בין כל עשרות האולמות בעולם?

זובין מהטה: לא, אני מתכוון לחשובים שבהם.

דני קרוון: כמה כאלה יש?

זובין מהטה: 99 או 100.

דני קרוון: אנחנו ה- 99.

דני קייזר: אנחנו ה- 55.

דני קרוון: אנחנו 55 מתוך ה- 99, מתוך אלפי האולמות באולם.

דני קרוון: טוב שנדע.

זובין מהטה: אתה מקבל את זה.

דני קרוון: אני לא מקבל כלום כעת, אני רק שואל כי אמרת שאנחנו האחרונים, והתפלאתי.

זובין מהטה: יש לנו רשימה של האולמות הכי מפורסמים בעולם.

זובין מהטה: Festival Hall הוא בתחתית הרשימה ואנחנו אחריו.

דני קרייזר: זו רשימה שהורכבה על ידי הארכיטקט המקורי של הבניין הזה.

דני קרוון: אתה חושב שיש איזשהו ביטחון – כיוון שאתה מבין באקוסטיקה יותר טוב ממני, ואני רוצה להודות לך על מה שאתה נתת לי באופן אישי, כאשר אתה מנצח על מוזיקה כל כך נהדרת.

זובין מהטה: אני לא יכול להשוות את זה למה שאתה נתת לישראל ועולם.

דני קרוון: אני לא מחפש כאן מחמאות.

זובין מהטה: אני אומר לך מכל הלב – אתה אחד מהאומנים החשובים ביותר בישראל.

דני קרוון: תודה לך.

דני קרוון: אני אוהב מוזיקה.

דני קרוון: המוזיקה בשבילי היא אפילו יותר מאשר אומנות אחרת.

דני קרוון: אולי זו היתה השגיאה של הוריי שלא נתנו לי ללמוד מוזיקה.

דני קרוון: הייתי כאן כאשר הייתי בן 13 ו- 14.

דני קרוון: הלכתי מאחורי הבניין בקולנוע "אוהל".

דני קרוון: היו שם מדרגות ברזל, והייתי הולך אל מאחורי הבמה, מחוץ לאולם, להקשיב למוזיקה.

זובין מהטה: איך היא נשמעה?

דני קרוון: היא נשמעה טוב מאד.

דני קרוון: הייתי גם מטפס על העצים כדי להקשיב.

זובין מהטה: מה השאלה שלך?

דני קרוון: השאלה שלי היא : האם אתה יכול להוכיח שאם כזו תוכנית תבוצע, תהיה אקוסטיקה טובה יותר?

דני קרוון: אנחנו יודעים שאקוסטיקה היא לא מדע מדויק.

דני קרוון: כאשר שמעתי על מה שמתכוונים לעשות כאן - -

זובין מהטה: תן לי להשיב.

זובין מהטה: אנחנו יודעים בוודאות שנוכל להעלות את רמת התהודה, בצורה משמעותית, כיוון שצורת האולם בעתיד היא צורה, שידוע מהניסיון מהרבה מקומות בעולם, שהיא צורה שעובדת.

זובין מהטה: גובה התקרה יוגבה, מספר המושבים באולם יצומצם בכמה מאות מושבים, כי אנחנו לא ממש צריכים את כל המושבים, הם כמעט אף פעם לא תפוסים, חוץ מאשר עכשיו, בסוף העונה, כאשר האנשים באופוריה, אבל במהלך העונה אף פעם אין לנו יותר מ- 2,100 או 2,200 אנשים באולם.

זובין מהטה: באולם החדש יהיו 2,400 כסאות – אז אנחנו ממש בטוחים, למרות שאין שום ודאות אף פעם, אך יש לנו ביטחון שיהיה הרבה יותר טוב, שמ- 1.5 נעלה לכמעט 1.85.

דני קרוון: לקחתי את העניין באופן אישי ולמדתי באופן פרטי.

דני קרוון: רציתי לדעת האם באמת זה הכרחי לשנות את האולם, שלדעתי הוא אחד היפים שאני מכיר.

זובין מהטה: אתה מתכוון מבחינה ויזואלית.

דני קרוון: כן.

דני קרוון: לכן שאלתי - -

זובין מהטה: אולם יפה מבחינה ויזואלית לא מבטיח - -

דני קרוון: אבל עדיין – בין ה- 100 אנחנו במקום 50 ומשהו.

דני קרוון: בכל מקרה, שאלתי פרופ' מילר, האם הוא יכול לומר לי מה דעתו, כי אני יודע שהוא היה מעורב כאן.

דני קרוון: העוזר שלו כתב לי מכתב שאמר שלא הכרחי לשנות את האולם, ואפשר ליצור תנאי אקוסטיקה טובים יותר באולם מבלי לשנות אותו.

זובין מהטה: ייתכן, אבל לא במידה שאנחנו נעשה זאת.

זובין מהטה: אפשרי להעלות מה- 1.5 ל- 1.6.

זובין מהטה: זה לא מספק אותנו.

דני קרוון: בכל אופן, דיברת על האולם בווינה - הייתי שם לפני כמה חודשים ושמעתי שם קונצרט נפלא.

זובין מהטה: האם ראית את צורת האולם?

דני קרוון: בוודאי.

זובין מהטה: האם אתה חושב שהמוזיקה היתה נשמעת אם לא היתה שם צורת האולם הזו?

זובין מהטה: אף פעם לא.

דני קרוון: אני לא יודע, אבל אני מכיר כמה אולמות אחרים עם צורות אחרות, לא כמו זו – כמו האולם של הפילהרמונית בברלין, בקלן - -

זובין מהטה: בקלן זה לא אולם כל כך טוב.

זובין מהטה: בברלין האולם טוב רק אם אתה יושב מאחורי המנצח.

זובין מהטה: בברלין, אם אתה יושב בצידי הבמה – זה לא כל כך טוב.

זובין מהטה: אתה שומע צליל מעוות שם.

זובין מהטה: האולם בברלין מפורסם בגלל הארכיטקטורה, ובגלל העובדה שתזמורות מפורסמות מנגנות שם.

דני קרוון: התייעצתי עם חברי - - והוא אמר לי מה דעתו.

דני קרוון: לדעתו האקוסטיקה טובה.

דני קרוון: כמו כן – הוא אמר שזה אחד מהאולמות היפים ביותר בהם הוא ניגן אי פעם.

הלל שוקן: קודם כל, אני חייב להודות שאני הוא זה שכתב את אחד המאמרים שהתייחסת אליהם, בעיתון "הארץ".

זובין מהטה: מבלי לשמוע אותנו.

הלל שוקן: שמעתי אותך, הייתי כאן - -

זובין מהטה: כן, אבל היית צריך לדבר אתנו לפני שכתבת את המאמר.

הלל שוקן: לא, כי אני לא עיתונאי, אני לא כותב בעיתון.

הלל שוקן: אני ארכיטקט, יש לי דעות ואותן הבעתי.

הלל שוקן: תאהב אותן או לא- אבל אלה הן הדעות שלי.

הלל שוקן: כיון שדני קרוון בירך אותך, והודה לך – גם אני אעשה זאת.

הלל שוקן: אני מאזין שמקדיש את עצמו לתזמורת הפילהרמונית הישראלית מאז הפתיחה באולם הזה, בקונצרט הראשון.

הלל שוקן: שמעתי גם קונצרטים שלה ב "אוהל שם", כילד.

זובין מהטה: אבל לא דיברת עם ליאונרד ברנשטיין.

הלל שוקן: לא, אבל הייתי מעריץ גדול שלך, כאדם צעיר ששמע אותך בפעם הראשונה, הלכתי הביתה וניסיתי לחקות את ההילוך שלך.

הלל שוקן: מאז אני מעריץ אותך.

הלל שוקן: אני רוצה לשאול אותך: התזמורת הפילהרמונית מנגנת בבניני האומה, בירושלים.

הלל שוקן: איך האקוסטיקה שם?

זובין מהטה: לא כל כך טובה.

הלל שוקן: יותר טובה מאשר כאן?

זובין מהטה: אתה יודע מה?

זובין מהטה: לא שמעתי קונצרטים שם מהצד של הקהל, אבל פעם שמעתי את הסימפוניה התשיעית של בטהובן, בקהל.

זובין מהטה: חשבתי שאני משוע מוזיקה דרך מסך של בד כותנה.

זובין מהטה: כך זה נשמע.

זובין מהטה: לפני 4 ימים שמעתי שגם הם עושים שינויים.

זובין מהטה: שלשום ניגנו בתיאטרון ירושלים.

זובין מהטה: זה כנראה האולם הגרוע ביותר בישראל.

הלל שוקן: אולם קראון?

זובין מהטה: כן.

הלל שוקן: קודם כל, תיאטרון ירושלים נבנה כתיאטרון –

זובין מהטה: - - -

הלל שוקן: אז למה ניגנת שם?

זובין מהטה: זו סדרה מיוחדת.

זובין מהטה: אנחנו מופיעים שם בגלל שהקהל הוא קטן יותר.

זובין מהטה: אבל התזמורת הסימפונית של ירושלים תמיד מנגנת שם.

הלל שוקן: לא.

הלל שוקן: יש אולם ליד האולם הזה, שנועד למוזיקה.

זובין מהטה: מכל מקום רציתי לומר ששם זה אולם גרוע באופן מיוחד.

הלל שוקן: על כל פנים, מה שרציתי לומר שהוא שבהיותי אוהב מוזיקה, שמאזין הרבה למוזיקה, כל חיי, וכבעל מנוי בתזמורת הפילהרמונית, כאשר התגוררתי בירושלים, במשך 25 או 30 השנה האחרונות – אף פעם לא הלכתי לשמוע שם את הפילהרמונית, חוץ מאשר את הקונצרט של יאשה חפץ.

הלל שוקן: הסיבה היתה שלא אהבתי את האולם.

הלל שוקן: זה לא שלא אהבתי את האקוסטיקה בו.

הלל שוקן: לא אהבתי את האווירה בו.

הלל שוקן: לדעתי, לאווירה יש הרבה מה לתרום להנאה שיש לציבור מקונצרט.

הלל שוקן: הטענה שלי לפילהרמונית היא לא שהם רוצים לשפר.

הלל שוקן: אני יכול להבין את זה.

הלל שוקן: אבל אני חושב שאתם לא מעריכים מספיק את הערך התרבותי שיש למבנה הזה, שאני חושב שהוא כנראה המבנה הארכיטקטוני הטוב ביותר שתוכנן בישראל מאז קום המדינה.

זובין מהטה: אמרתי את זה בתחילת דבריי.

הלל שוקן: אמרת, אך עשית אבחנה בין האולם עצמו לבין החלק החיצוני.

הלל שוקן: לי, ולרבים אחרים, הבניין הוא טוטליות: הפנים והחוץ הוא עבודת אומנות אחת שלמה.

הלל שוקן: שינוי החוץ והשארת הפנים, או שינוי הפנים והשארת החוץ - משנה את הבניין, משנה את עבודת האמנות.

הלל שוקן: אם תבין את זה, כקליינט, כתזמורת, כצרכן תרבותי, עליך לעשות את המאמץ הכי גדול שתוכל לנסות לשנות את מה שניתן לשנות, מבלי לפגוע בעבודת הארכיטקטורה.

הלל שוקן: אני חושב שזה ניתן לביצוע - -

זובין מהטה: אתה יודע כמה פעמים ניסינו לשפר?

זובין מהטה: אתה יודע?

הלל שוקן: אני יודע, אבל אף פעם לא הושקע אפילו עשירית מהסכום שעומד להיות מושקע בפרויקט, כדי לנסות ולשפר את האקוסטיקה.

הלל שוקן: שוב - זו שאלה של סדר עדיפויות.

הלל שוקן: אם תאמר לי עכשיו שהאולם הוא במקום 50 בין 100 האולמות המובילים באולם, והוא במקום ראשון בין עבודות הארכיטקטורה בארץ, כאן – אז אני מוכן שנישאר במקום ה- 50.

זובין מהטה: זו הבחירה שלך.

זובין מהטה: אני לא מסכים עם זה.

הלל שוקן: אני חושב שעליך להסכים לזה, כי עליך להעריך ארכיטקטורה כחלק מהתרבות, ממש כמו -

זובין מהטה: אני מקבל את מסקנתך הסופית, אך עליך לקבל את שלנו.

הלל שוקן: לא, אני לא יכול.

דן איתן: הייתי ארכיטקט צעיר ב- 1955-1956, כאשר עבדתי על הפרויקט של האולם כאן.

דן איתן: לאחרונה, לפני 4 שנים, אחרי מותו של יעקב רכטר, הייתי מעורב, כיועץ לקרן תל אביב לפיתוח בפרויקט הזה.

דן איתן: באותו זמן, בישיבה חשובה, בה הוחלט להמשיך בפרויקט, על כל פרט בנושא נדון בישיבה הזו.

דן איתן: לא היתה מילה אחת לגבי אקוסטיקה.

דן איתן: דיברו על כל החלקים: על הפואייה, על מאחורי הקלעים, השירותים - -

זובין מהטה: זו היתה פגישה לגבי אי הנוחיות של הנגנים מאחורי הקלעים.

דן איתן: כמובן.

דן איתן: אני קורא כל פרט שדנו עליו.

דן איתן: הוצעה תוכנית של עיצוב פנים.

דן איתן: אתה באופן אישי אמרת שאתה לא רואה את זה כנושא עקרוני.

דן איתן: כלומר, שלא חשבת באותה עת ששינוי באודיטוריום – מבחינת גודל וצורה יהיה עקרוני.

דן איתן: אחר כן קיבלנו מכתב ממומחה לאקוסטיקה, ואתה מכיר אותו טוב, הוא בא ממינכן - -

זובין מהטה: מר מילר.

דן איתן: פרופסור מילר.

דן איתן: הוא הזכיר שהוא דיבר אתך על בעיות אקוסטיקה באולם ואתה דיברת על חסרונות מזעריים.

זובין מהטה: לא.

זובין מהטה: ניסינו באותה נקודה לשפר בצורה הזו של האולם.

זובין מהטה: כאשר הבנו שזה בלתי אפשרי בצורה זו של האולם, עם תקרתו הנמוכה, לשפר בדרך שבה רצינו, ויתרנו על הרעיון, ופנינו לרעיון של תכנון מחדש.

זובין מהטה: אתה בהחלט צודק.

דן איתן: כן.

דן איתן: אני רוצה להמשיך.

דן איתן: ברשותך.

דן איתן: בסוף, אומר פרופ' מילר שהוא בטוח שברגע שהחסרונות המזעריים האלה – נפתרים, אפשר להגיע לרמת אקוסטיקה מהדרגה הראשונה.

דן איתן: זו דעתו של פרופ' מילר בעת ההיא וגם במכתב מאוחר יותר הוא עדיין עמד על דעתו שמה שהא הציע בזמנו, לשמור על האודיטוריום, להכניס מספר שינויים בתוך הצורה הכללית – עם מספר שינויים, מבלי לשנו את הצורה הנוכחית של האודיטוריום, יכולים להביא לאקוסטיקה מהדרגה הטובה ביותר.

דן איתן: נראה שהוא עדיין משוכנע שזה אפשרי.

זובין מטה: אבל הוא לא אמר שהוא יביא את רמת התהודה - -

דן איתן: ל- 1.8 -- זה מוזכר במפורש בדו"חות שהוא הביא.

דן איתן: וכולנו יודעים שרמת התהודה היא רק פרמטר אחד מתוך 12 פרמטרים אחרים של אקוסטיקה.

דן איתן: אנחנו יודעים שאין שני אודיטוריומים באולם שהם דומים מבחינת מבנה ומבחינת הצליל, וזה מה שכל כך יפה – שלכל אודיטוריום יש את המיוחדות שלו.

דן איתן: אני חייב לומר ששמעתי כמה מהדברים שלך שזה אכן אודיטוריום מיוחד עם צליל טוב שצריך להיות קצת משופר.

קריאה: - - -

דני קייזר: אנחנו מאותו מקצוע.

דני קייזר: אני ראיתי כמה מהתרשימים שהאדריכל רכטר המנוח הכין בהתאם למה שהיציע פרופ' מילר, ואלה לא היו שינויים מזעריים.

דני קייזר: אף אחד לא אמר שהשינויים האלה יביאו למה שהתזמורת מצפה לו.

דני קייזר: היו בחדרי מספר פגישות בהן הוא ניסה לבדוק אם שינוי הגג, הפרופורציות של הגג, היכן הוא ממוקד, שינוי חלק מהקיר האחורי – אתה מכיר את התוכניות.

דני קייזר: , ראית אותן.

דני קייזר: אף אחד לא אמר שנשפר את האקוסטיקה.

דני קייזר: זה לא הובטח.

דני קייזר: יש לנו את המסמך שלו.

דן איתן: (קורא מתוך המכתב).

ליאור דושניצקי: אני מנהל הפרויקט.

ליאור דושניצקי: כאשר נכנסתי לפרויקט זה – ניסיתי לקרוא את ההיסטוריה שלו, ולבדוק מה התוכנית והדרכים לממש אותה.

ליאור דושניצקי: אחד מהדוקומנטים, שכבר נדון כאן הוא הדו"ח של מילר שנתבקש למצוא דרכים לשיפור את האקוסטיקה של האודיטוריום.

ליאור דושניצקי: הוא גם בדק אמצעים אלקטרו אקוסטיים שלא התקבלו על ידי התזמורת.

ליאור דושניצקי: עלי לומר שב- Festival Hall ניסו להימנע משינויים באודיטוריום על ידי שימוש באלקטרו אקוסטיקה.

ליאור דושניצקי: הם השקיעו הרבה מאד כספים - -

אברהם פורז: איפה נמצא ה- Festival Hall?

ליאור דושיניצקי: בלונדון, והוא פחות או יותר אודיטוריום אח לזה שלנו.

ליאור דושיניצקי: בסופו של דבר הם ויתרו על זה.

ליאור דושיניצקי: אני מצטט מדו"ח של מילר – בסעיף 5.1 , בדו"ח שלו מ- 16 לאוגוסט, 1999, לפני כ- 6 שנים, הוא כותב: "שיפוץ בלי שינוי של האולם – האולם ינוקה, ישופצו שברים במעטפת החיצונית, בתקרה, ברצפה, מערכת התאורה – תשופר.

ליאור דושיניצקי: התהודה של הצליל תשופר במעט.

ליאור דושיניצקי: תנאים אקוסטיים על הבמה – שום שינוי.

ליאור דושיניצקי: גובה הצליל – יעלה במקצת".

ליאור דושיניצקי: זה מה שאנחנו רואים מהדו"ח של מילר – ולא הייתי שם באותה עת, אני שייך לדור החדש בפרויקט.

ליאור דושיניצקי: אני מוכן להשאיר לכם את הדו"ח.

דן איתן: הוא מדבר על דו"ח מ-99 כאשר הפרויקט היה עדיין בשלבים מאד מוקדמים.

דן איתן: פרופ' מילר עבד על הפרויקט עוד שנתיים, ודעתו השתנתה לחלוטין.

דן איתן: אחרי שהוא עשה מחקר יסודי ויש לי מכתב מאוחר יותר על כך ממנו, שמבטא את דעתו על האפשרויות לשימוש באודיטורים בזמן תהודה של - 1,8 ויותר.

זובין מהטה: מה הוא הציע לשנות?

דן איתן: אני יכול להגיד לך באופן כללי: העלאת התקרה ,במיוחד מעל לבמה, כי אחד הגורמים העיקריים לבעיות האקוסטיקה של האודיטוריום הוא הבעיה שהמוזיקאים לא שומעים את עצמם כל כך טוב.

דן איתן: גיל שחם אמר לי שזה קשה על הבמה, וכולכם יודעים את זה, ואנחנו יודעים שהתזמורת הפילהרמונית עצמה לא רוצה שאף תזמורת אחרת תופיע כאן, ולכן רצו תקרה מאד נמוכה.

דן איתן: לכן – העלאת התקרה, שינויים בקיר האחורי, שינוים קלים בקירות הצדדיים - -

זובין מהטה: ואין שום הבטחה - -

דן איתן: אני לא יודע איך אפשר להבטיח את זה.

דן איתן: יש לי רק את מילתו של מומחה האקוסטיקה שאומר שאפשר להגיע לאודיטוריום מדרגה ראשונה אחרי שמבצעים שורה של שינויים.

דן איתן: יש לי כאן את הדו"חות שלו ואת ההצעות, וזה לא מבוסס על הדו"ח מ- 1999.

דן איתן: זאת היא הנקודה, בסופו של דבר – מה אנחנו יכולים להשיג מבחינה אקוסטית תוך כדי שמירה על צורת האודיטוריום, צורת הישיבה בו ועדיין לשפר את האקוסטיקה.

דן איתן: אם אפשר להשיג זאת, למה להרוס את האודיטריום, שהוא יצירת אומנות?

2321: אני לא ארכיטקט או מומחה לאקוסטיקה וגם לא מוזיקאי מקצועי.

2321: מצד שני, אני מאזין צנוע אך יסודי למעלה מ- 60 שנה, בקונצרטים, תקליטים ודיסקים.

2321: אני חבר מועצה שממונה, בין עוד דברים, על אישור תקציבי העירייה.

2321: אני רוצה להעיר מספר הערות – הייתי על הבמה באולם הזה ב- 1957, 4 שנים לפני שהגעת לכאן, המאסטרו.

2321: עמדתי כאן עם אייזק סטרן וליאונרד ברנשטיין בקונצרט הראשון באולם.

2321: והם העירו על האקוסטיקה.

2321: אם כן, זה סיפור מאד ישן.

2321: הם העירו שאקוסטיקה יכולה להשתפר.

2321: אין על כך ספק.

2321: אני בטוח שאם נשקיע כסף – תהיה לנו אקוסטיקה טובה מזו שיש עכשיו.

2321: השאלה היא - האם האקוסטיקה עכשיו מספקת או לא.

2321: אולי לאוזניים שלך ושל המוזיקאים המנגנים יכולה להיות אקוסטיקה טובה יותר.

2321: הייתי באולם בגרמניה.

2321: האקוסטיקה שם טובה יותר.

2321: גם התזמורת שם טובה יותר

זובין מהטה: זה לא נכון.

2321: לא זו השאלה.

2321: יש לנו תזמורת טובה ומנצח טוב, שהוא אתה.

2321: זה מעבר לדיון.

2321: אבל השאלה היא - למה עלינו להשקיע כל כך הרבה כסף בהשבחת האקוסטיקה, כאשר האקוסטיקה לקהל הכללי, ואני בתוכו – ואמרתי שאני מאזין תדירות למוזיקה, ואני יכול לומר שלמרות ששני הצלילים הפותחים את ההירואיקה לא נשמעים כאן כמו שהם נשמעים בוינה או בוסטון, הם עדיין פותחים את היצירה ואתה מרגיש שהם מכניסים אותך לעולם אחר.

2321: אתה יכול להדגיש זאת גם בלי אקוסטיקה מושלמת.

2321: כמאזין אני שואל את עצמי: למה עלינו להשקיע כל כך הרבה כסף?

2321: אתה מבקש עכשיו סכום נכבד 40 מיליון שקלים מהעיריה, עם סכום כזה – אני יודע מה הם הצרכים המוזיקאליים והאומנותיים בתל אביב, ובישראל.

2321: אני מעורב בזה.

2321: יש כל כך הרבה מה לעשות במוזיקה, באמנות, בהבנה והערכת אמנות – שניתן לעשות בכסף, שאין לנו.

2321: אם אנחנו הולכים לעשות כזה שינוי באולם לאקוסטיקה טובה יותר, אנחנו מתעסקים במותרות שאולי נוכל להרשות לעצמנו רק בעוד 10-20 שנה, לא כעת.

2321: אני לא חושב שאנחנו מקבלים את כל נפח המוזיקה שיש.

2321: אולי זה בגלל שלתזמורת אין מספיק כסף, והם צריכים לנגן יותר מדי קונצרטים?

2321: שמעתי את זה מהנגנים.

2321: הם יכולים לנגן בפחות קונצרטים, ויכול להיות לנו רפרטואר טוב יותר, והם יכולים לנגן טוב יותר.

זובין מהטה: סלח לי.

זובין מהטה: אלה הן שטויות, סלח לי.

זובין מהטה: התזמורת שלנו לא מנגנת בכל כך הרבה קונצטרים.

זובין מהטה: תזמורות אחרות מנגנות הרבה יותר.

זובין מהטה: אנא אל תיכנס לנושאים שאתה לא מבין בהם אין אף מוזיקאי ש - -

מיכאל וירשובסקי: אני מצטט אותך.

זובין מהטה: אין מוזיקאי בעולם שלא יאמר לך שהוא עובד יותר מדי.

מיכאל וירשובסקי: אני מכיר נגן שהופיע בפני ועדה שהייתי יושב ראש שלה, על עתיד התזמורת בישראל.

מיכאל וירשובסקי: אתה הופעת בשם התזמורת הפילהרמונית הישראלית.

מיכאל וירשובסקי: זה היה בשנת 1993.

מיכאל וירשובסקי: אמרת – אנחנו עובדים קשה מדי, האנשים שלנו - -

זובין מהטה: לא.

זובין מהטה: אמרתי שאנחנו עובדים קשה מדי בשביל מה שאנחנו מקבלים.

זובין מהטה: אותן תזמורות שאתה כל כך אוהב, בווינה ובניו יורק, מנגנות את אותה כמות תווים אך הם מרוויחים כפול מאתנו.

זובין מהטה: זה מה שאמרתי.

מיכאל וירשובסקי: אולי צריך להעלות את התשלום לתזמורת.

זובין מהטה: אם הממשלה תיתן לנו יותר כסף, ננגן שני קונצרטים בשבוע, אין בעיה.

קריאות: - - -

מיכאל וירשובסקי: הייתי רוצה שיהיה את הכסף הזה, לנגנים, לתזמורת וכן האלה.

מיכאל וירשובסקי: אבל אין לנו את הכסף הזה.

מיכאל וירשובסקי: אז אם אנחנו משקיעים כסף באולמות למען אקוסטיקה טובה יותר, האנשים היחידים שיהנו מכך ויבינו שיש שינוי גדול – הם הנגנים, המוזיקאים.

מיכאל וירשובסקי: לא הקהל.

מיכאל וירשובסקי: רוב האנשים שדיברתי אתם התלוננו על הרפרטואר ואף פעם לא על אקוסטיקה.

מיכאל וירשובסקי: לכן, אם תעשו את זה, אני חושב שתעשו שגיאה ענקית מכל הבחינות, כולל מבחינת יחס הקהל לתזמורת הפילהרמונית, יחס שצריך להיות הערצה ואהבה טוטלית.

זובין מהטה: אני לא יודע אם בלונדון, שכפי שאמרתי – האולם שם הרבה יותר גרוע משלנו, אם שם יש את הפולמוס הזה.

זובין מהטה: אני לא בטוח שהאנגלים אומרים עכשיו: אנחנו אוהבים את ה- Festival Hall שלנו ואל תעיזו לשנות אותו.

זובין מהטה: כי הם גם נהנים שם מהמוזיקה.

דן איתן: כי יש להם הרבה - - תרבות, ולנו – אין.

מיכאל וירשובסקי: אתה - - בדעת הקהל, בכיוון שלילי, ואתה תהיה האחראי בסופו של דבר, אם הקהל יחליט - - .

מיכאל וירשובסקי: תאמין לי.

גבי נוסבאום: אני תושבת תל אביב, ארכיטקטית.

גבי נוסבאום: אני רוצה להעלות שתי נקודות בלבד: קודם כל, שאקוסטיקה היא לא מדע מדויק.

גבי נוסבאום: אין אולם בכל העולם שתוכנן בעזרת העצות והיועצים הטובים ביותר, שאכן יצא כפי שהתנבאו.

גבי נוסבאום: אין אף אולם כזה.

גבי נוסבאום: יש אולמות שהם נהדרים, אבל זה לא בגלל שכל כך תכננו אותם טוב מבחינה אקוסטית.

גבי נוסבאום: הדבר השני – האולם הזה הוכרז כבניין לשימור.

גבי נוסבאום: אי אפשר להתעלם מכך.

גבי נוסבאום: זה כולל את הפנים והחוץ של המבנה, כי באולם קונצרטים הפנים חשוב אפילו יותר מהחוץ.

גבי נוסבאום: תודה.

זובין מהטה: אני לא חושב שהארכיטקט של האולם בווינה הרג את עצמו אחרי שהוא שמע את האקוסטיקה באולם, כשאת אומרת שאין אקוסטיקה מושלמת.

דני קייזר: הארכיטקטים היום - - צפה, וכך קיבל.

גבי נוסבאום: אני יכולה רק לצטט שבהלסינקי יש אולם שהוא קטסטרופה, והארכיטקט לא הרג את עצמו.

זובין מהטה: אין אולם שלא יצא כמו שהארכיטקט רצה?

זובין מהטה: זה לא נכון.

זובין מהטה: את צריכה להגיע ליפן ולספרד – אלא שני מקומות בעולם שאולמות קונצרט מודרניים יצאו בדיוק כפי שמומחי האקוסטיקה הציעו.

זובין מהטה: בדיוק, אם לא טוב יותר ממה שהתכוונו.

זובין מהטה: נשמעות כאן הצהרות שגויות שאי אפשר לקבל.

זובין מהטה: היא אמרה שאף אולם לא יצא כפי שרצו מומחי האקוסטיקה.

זובין מהטה: זה לא נכון.

זובין מהטה: אנא, אל תגידו כאלה דברים.

זובין מהטה: אחר כך זה מופיע בעיתונות והקהל מאמין בזה.

זובין מהטה: אתם מצהירים הצהרות מסוכנות.

זובין מהטה: אנא, אל תאמרו כאלה דברים, כי הם מסוכנים, לכולם.

זובין מהטה: אולי בולט-ברנק – שהיו מומחי האקוסטיקה כאן - -

דן איתן: גם בקרקאס זו היתה זוועה.

דן איתן: זובין מהטה: אני לא חושב כך.

דן איתן: - - אולם הפילהרמונית בניו יורק, שהוא עדיין זוועתי, ובולט-ברנק תכננו אותו.

דן איתן: הם תכננו את האולם בטורונטו, שגם הוא זוועתי.

דן איתן: הם היו הזוועתיים ביותר מבחינה אקוסטית.

דן איתן: אבל האולם הזה הוא לא קטסטרופה

זובין מהטה: לפתע, פרופ' מילר הוא קדוש פה.

זובין מהטה: כל מילה שהוא אומר – מקדשים.

זובין מהטה: הוא מעולם לא פוטר על ידינו.

זובין מהטה: הוא לא רצה לבוא לכאן יותר.

זובין מהטה: אנחנו לא שחררנו אותו מתפקידו, תאמין לי.

זובין מהטה: עבדתי אתו.

זובין מהטה: הוא בנה אולם חזרות במינכן.

זובין מהטה: הוא היועץ של בית האופרה החדשה בוולנסיה, אבל לכאן הוא לא רצה להגיע יותר.

דן איתן: זה לא נכון.

דן איתן: הוא חלה - -

זובין מהטה: ידידי, אברהם מלצר, שיפר את המצב של האולם הנוכחי, ברמה מסוימת.

זובין מהטה: קודם כל, היה כאן שינוי באקוסטיקה, אפילו לפני זמני.

זובין מהטה: מי שתכנן את בית האופרה בזלצבורג היגיע לכאן ונתן לנו כל מיני - - מאחורי התזמורת, וכן הלאה.

זובין מהטה: אברהם מלצר אמר לנו להסיר אותם.

זובין מהטה: האם תוכל לומר לנו מה עשית באולם כדי להגדיל את ה- -באולם, ששיפר, במידה מסוימת?

אברהם מלצר: אני חושב ששנינו דיברנו על בעיית התהודה במשך 15 השנים האחרונות.

אברהם מלצר: אני מאמין שזמן התהודה הוא קצר מידי.

אברהם מלצר: הוא 1.56 והוא צריך להיות לפחות 2 שניות, או יותר.

אברהם מלצר: קודם כל, מנית מספר אולמות מושלמים ואני מסכים לחלוטין : האולם בווינה, האולם בבוסטון - -

זובין מהטה: תגיע לנקודה.

2321: תן לו לדבר.

אברהם מלצר: דיברתי עם כמה אנשים מהאולמות הללו וברור שכל אולם נבנה לפני 2-3 מאות בכלל בלי יועצי אקוסטיקה, ולכן הם כל כך טובים.

זובין מהטה: הוא צודק.

זובין מהטה: תאמר לנו מדוע – בגלל שהצורה אף פעם לא שונתה.

זובין מהטה: כל האולמות ב- - הם בעלי מבנה דומה, והם כולם טובים.

זובין מהטה: לכן הם לא צריכים מומחים לאקוסטיקה.

זובין מהטה: כאשר לארכיטקטים יש את הדעות האישיות שלהם והם משנים את צורת המבנה, כמו היום – אז יש לנו בעיות.

אברהם מלצר: על כל פנים – לא היו מומחי אקוסטיקה באולמות מושלמים.

אברהם מלצר: מה שרציתי לומר – הסכימו לחלוטין שזמן התהודה צריך להיות ארוך יותר, לפחות ל- 2.1 שניות, וזה יפריע לעבודתו של מר סופר - -

זובין מהטה: - - ?

אברהם מלצר: כי 2.1 שניות ו- 2.01 שניות – בהירות הדיבור - -.

זובין מהטה: זו לא בעיה שלי.

אברהם מלצר: אני בדעה שזמן התהודה יכול להיות מתוקן בדרך הרבה יותר קלה.

אברהם מלצר: אני יודע שאתה לא בעד שיטות אלקטרו אקוסטיות - -

זובין מהטה: לא.

זובין מהטה: אנחנו גם לא מנגנים מוזיקה קלאסית עם מיקרופונים.

זובין מהטה: מוזיקה קלאסית קיימת בלי מיקרופונים.

זובין מהטה: אנחנו לא יכולים לסבול את זה.

זובין מהטה: זה משהו שעובד, והם עשו את זה ב – Festival Hall.

אברהם מלצר: יש שם מערכת שונה, לא מערכת תהודה.

זובין מהטה: גם בפירנצה – זה לא עבד.

אברהם מלצר: יש אמצעים טבעיים לשיפור התהודה, כי אם לוקחים פרמטרים אחרים, כמו - - , הם כל כך מושלמים כאן, באולם, שרק הארכת משך התהודה ייתן לך את התוצאות הטובות ביותר.

זאב דורמן: אני יושב ראש הנהלת התזמורת.

זאב דורמן: אני רוצה להגיב על כמה דברים – קודם כל, להכניס את המילה הזו, "אקוסטיקה", ליותר פרופורציה.

זאב דורמן: אקוסטיקה, כמונח, מציינת כאן דבר הרבה יותר רחב.

זאב דורמן: האולם הזה לא מתאים יותר לצרכים המודרניים ולצרכי התזמורת.

זאב דורמן: הדברים האלה קורים בכל העולם, וקורים גם פה.

זאב דורמן: כדי שאנשים ירצו לבוא ולשמוע כאן קונצרטים, אנשים שה יותר צעירים מחלק גדול מהיושבים פה - צריכים שיהיו להם תנאים שימשכו אותם אליהם.

זאב דורמן: מי שיושב בשורות 40, 35, 36 – אין לו שום קשר עם הבמה.

זאב דורמן: מי שכתב במאמר בעיתון "הארץ" שהעולם הזה הוא אולם אינטימי, אז אני לא יודע מה המשמעות של המילה "אינטימי" עבורו.

זאב דורמן: באולם הזה יש ניכור גדול בין התזמורת ובין הקהל.

זאב דורמן: אני מדבר על המרחק בינינו לבין הקהל.

זאב דורמן: מי שיושב על הבמה ומי שיושב בקהל – מנוכרים אחד לשני.

זאב דורמן: חלק מהתוכניות, שחלק

זאב דורמן: כם הגדול כבר ראה, מכוונים להזזת הבמה פנימה.

זאב דורמן: אתה לא יושב על הבמה.

זאב דורמן: אני יושב על הבמה 37 שנה.

זאב דורמן: אני יודע שאתה יודע המון, כמו עוד כמה ארכיטקטים פה שיודעים היום, אבל אנחנו, שיושבים על הבמה, וגם צריכים לתת - - -

קריאה: - -אבל אתה מדבר על הקשר של הקהל

זאב דורמן: אני רוצה לומר דבר שהוא במהות הקיום של התזמורת – במהות הקיום של התזמורת זה למשוך הנה קהל.

זאב דורמן: אנשים צריכים לשבת נוח, אנשים צריכים שיהיה להם קשר עם התזמורת, אנשים צריכים שה- facilities שלהם יהיו נוחים, וכמובן- הם צריכים לצאת מפה עם חוויה של קונצרט.

זאב דורמן: אם מקשיבים למה שאמר זובין מהטה, והאקורדים של ההירואיקה אין להם את אותה השפעה שאפשר ליצור עם התזמורת הזו, והיא לא פחות טובה מהפילהרמונית של וינה- אז כן צריך ללכת לכיוון הזה.

זאב דורמן: הגיע הזמן שבישראל יהיה אולם קונצרטים ראוי לשמו.

זאב דורמן: יש כאן את הפוטנציאל.

זאב דורמן: יש כאן המון ספייס.

זאב דורמן: יש כאן את הפוטנציה, ואני מבקש שיהיה אולם ראוי לשמו.

יפעת קונפינו: מר מהטה, בשבוע שעבר אמר ראש העיר שב- 15 מיליון דולר אפשר לענות על הצרכים פה באולם, ושב – 45 מיליון דולר אפשר אפילו לעשות עבודה טובה יותר.

יפעת קונפינו: אם כך – למה להשקיע כפול 3 מזה?

דני קייזר: ראש העיר התכוון לכך שכדי לעשות את מה שדן איתן אמר, כלומר- עבודות תחזוקה באולם ושינוי מאחורי הקלעים, וכל מה שאנחנו רוצים לעשות בשטחים הציבוריים, זה אולי יעלה 15 מיליון דולר.

דני קייזר: אני חושב שזה יהיה יותר, אבל מה שאנחנו רוצים להשיג עולה קצת יותר.

קריאות: כפול 3.

דני קייזר: כן, כפול 3.

קריאה: זו הבעיה.

דני קייזר: זו לא בעיה.

דני קייזר: זה פתרון.

זובין מהטה: רבותיי, אנחנו לא יכולים לעשות את האולם הזה טוב יותר מבחינה אקוסטית וגם לעשות אותו יותר אינטימי מבחינת הקהל ואנחנו, כי גם זה, מהתפיסה, ככל שזה נוגע לנו – שגוי.

דן איתן: - - את האודיטוריום קטן יותר - -

דני קייזר: זה לא נכון

זובין מהטה: הפתרון שמוצע כאן הוא אחרי אין ספור דיונים ופגישות.

זובין מהטה: אנחנו לא מאלתרים כאן.

זובין מהטה: אם דני קייזר הראה לכם מה התפיסה החדשה של האולם, עם המושבים בצדדים – כך תרגישו מאד חלק מהמוזיקה.

זובין מהטה: חברת הכנסת אראלה גולן צודקת – התפיסה החדשה תהפוך את העניין לאינטימי יותר.

זובין מהטה: אתה תרגיש שאתה באווירה של חדר מוזיקה, במקום -- .

זובין מהטה: אתם יודעים, כאשר אני נמצא במקומי, אין לי כל קשר מי שיושב בשורה 25 והלאה.

זובין מהטה: זה בדיוק העניין כמו באולם הפילהרמונית בניו יורק.

זובין מהטה: יש לך קשר עם מחצית מהקהל, ומחצית השניה של הקהל היא במקום אחר.

דני קייזר: צורת המניפה גורמת לכך - - .

דני קייזר: רוב האנשים יושבים רחוק מדי.

דני קייזר: השורה הכי ארוכה היא שורה 40.

דני קייזר: כלומר, למעלה ממחצית האולם יושב הכי רחוק, מפני שהשורות הכי ארוכות נמצאות הכי רחוק.

דני קייזר: מעט אנשים יושבים קרוב.

דני קייזר: בצורה שאנחנו מציעים – יותר אנשים יושבים יותר קרוב לבמה.

זובין מהטה: האם ישבת אי פעם בצורת המניפה, בצד?

זובין מהטה: זה נורא שם.

דני קרוון: אני ישבתי שם שנים .

זובין מהטה: זה נורא כי אתה לא יודע מה ההבדל.

דני קרוון: ישבתי בכל מקום.

זובין מהטה: אני יודע שאתה מדבר בכנות, אבל אתה לא יודע מה ההבדל בין לשבת שם ולשבת במקום עם תפיסה חדשה, שם תוכל לשמוע צליל חם יותר.

זובין מהטה: אתה לא יודע את זה.

דן איתן: אני שומע - -במשך 48 שנה אני מאזין למוזיקה הזו, ללא הפסק.

דן איתן: התחלתי בשנת 1937 כילד.

אברהם פורז: רבותיי, אני מודה לכם.

אברהם פורז: אנחנו לא סיימנו את הדיון.

אברהם פורז: אלא רק את הקטע הזה שלו.

אברהם פורז: אנחנו נקיים דיון נוסף בירושלים.

אברהם פורז: אני מודה לכם, הישיבה נעולה.