ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 473, 2005-07-11 10:00

אברהם פורז: הואיל ואתה לא מאתמול פה אתה יודע שזה בלתי אפשרי.

מוחמד ברכה: אני יודע, אבל הייתי יכול להגיד לו שיש,

אברהם פורז: אז זה היה הנושא הראשון בסדר היום, וחשבתי שזה ייקח מעשר עד עשר וחמש דקות, שם היתה רביזיה על משהו, לא חשוב.

אברהם פורז: יכולתי גם לתת לך לנהל את הישיבה, אני חושב שזה לא טוב היה.

מוחמד ברכה: היה חשוב שאתה תנהל את הישיבה.

אברהם פורז: נכון, זה מה שחשבתי.

מוחמד ברכה: אדוני היושב ראש, רבותיי, חברי הכנסת, הנושא הוא הנושא של הפסקה או קיצוץ תקציב הבטיחות בבתי ספר וגני ילדים וכל מה שקשור לקיצוץ תקציבי בטיחות ברשויות המקומיות.

מוחמד ברכה: הקיצוצים גם כידוע בין שבעים אחוזים ויותר, אם מחשבים על פי חמשת השנים האחרונות, הקיצוץ הוא קרוב לשמונים וחמישה אחוז.

מוחמד ברכה: מדובר גם על בטיחות בדרכים, בטיחות בגישה וגם בטיחות בתוך בתי הספר.

מוחמד ברכה: לדעתי זה דבר שהוא מסוכן ביותר לחיי הילדים, וזה בסופו של דבר יעלה הרבה מעבר למה שחושבים שהם חוסכים עכשיו במשרד החינוך ובממשלה.

מוחמד ברכה: כי כל פגיעה בכל ילד היא פשוט לא רק עלות תקציבית אלא היא בעיקר מחיר אנושי שהחברה משלמת.

מוחמד ברכה: ולכן אני לא יכול להבין למה סדר העדיפויות של משרד החינוך ושל הממשלה הוא כה הפוך בעניין הזה, עד כדי כך שמקצצים דווקא באותה תקופה שבה יש עליה במספר הפגיעות של תלמידים וילדים בגני ילדים.

מוחמד ברכה: לכן אני ביקשתי שהוועדה תתכנס על מנת לתת את דעתה על העניין הזה, גם אנשי מרכז השלטון המקומי יסקרו את מה שהם רוצים, כמובן ברשות היושב ראש, ואנחנו רוצים לשמוע איך אנחנו יכולים להתקדם על מנת גם כן להבטיח שהילדים יהיו בטוחים יותר ולשמור על חייהם, ולא בגלל אילוצים תקציביים, אמנם בסכומים חשובים אבל לא סכומים שיכולים להפיל את התקציב של משרד החינוך, זה לדעתי הנושא הזה הוא מאוד חשוב, אני ידעתי היום במקרה, אדוני היושב ראש, גם ועדת המשנה לבטיחות בדרכים שעומד בראשה חבר הכנסת ארדן כנראה מכנס דיון בעניין הזה, אני מקווה שגם הוא ייכנס, ואז אפשר לשלב בין הדיון כאן בוועדת החינוך לבין הדיון החופף בוועדת המשנה בוועדת הכלכלה לנושא של בטיחות בדרכים.

מוחמד ברכה: אני מציע שהנוגעים בעניין ישירות בשטח יתחילו.

דב קהת: בוקר טוב.

דב קהת: ראשית אני מבקש להתנצל בשם יעל גרמן, שחזרה אתמול מאוחר בלילה מחו"ל, לכן היא נעדרת היום, הנושא הזה אגב עולה אצלנו ביום חמישי הקרוב בישיבת הנהלה של מרכז השלטון המקומי בתור נושא מרכזי.

דב קהת: אני אחר כך אבקש מרון חן, סמנכ"ל כלכלה שלנו, שיציג סקר שעשינו.

דב קהת: אבל אני רוצה להתייחס בתוך הסקר הזה,

אברהם פורז: אתה יכול לתת לנו קצת מספרים, מה היתה התמיכה בעבר, מה קרה השנה,

דב קהת: שנה שעברה, לאחר מאבק שניהלנו קיבלנו תוספת בסך הכל מאה עשרים וחמישה מליון שקל, לנושאים של בטיחות, שיפוצים,

אברהם פורז: זה בשנה הנוכחית, שנת 2005,

דב קהת: שנת 2004.

דב קהת: קיבלנו את זה ב-2004, זה מתקציב חינוך שבא עם סיוע מיוחד מהאוצר.

רון חן: בשנים 2000-2002 היה בין מאתיים למאתיים חמישים מליון, תלוי באיזו שנה.

רון חן: זה ירד בשנת 2005 זה שלושים וחמישה מליון, עשרים וחמישה מליון לשיפוצים, עשרה מליון לחידוש מבנים, אפס לבטיחות.

רון חן: אלו הנתונים.

רון חן: זה ירד בשנה שעברה לארבעים וחמש, אחרי מאבק קיבלנו תוספת של שבעים וחמישה, מתוכם זה עשרים וחמישה מליון שקל בהרשאות, זה הראשות לחידוש מבנים, לא כסף חי.

אברהם פורז: כשאתה אומר עשרים וחמש לשנת הלימודים הקרובה שמתחילה בספטמבר או שנת הלימודים שנגמרה עכשיו?

רון חן: שנת הלימודים שנגמרה.

רון חן: זה היה לפתיחת שנת הלימודים הקודמת, ספטמבר 2004.

אברהם פורז: מה קורה בשנת הלימודים שתיפתח בספטמבר?

רון חן: הוקצו בפועל שבעה עשר מליון שקל לשיפוצים.

רון חן: זהו.

רון חן: אין לבטיחות.

רון חן: בטיחות אפס.

רון חן: ולחידוש מבנים עשרה מליון שקל, אבל זה מתפרס על כל השנה.

אברהם פורז: מר קהת, יש לי שאלה אליך, האם הציפיה של המתקצבים, נניח הממשלה, היא שהשלטון המקומי ירים את זה מאמצעיו?

דב קהת: האמת אני לא יודע מה הציפיה.

דב קהת: אנחנו נפגשנו, יושב ראש השלטון המקומי ואני אתמול עם ראש אגף התקציבים, והוא לתדהמתנו אמר שבדיונים שהיו לו עם משרד החינוך בכלל לא העלו בקשות בתחום הזה.

דב קהת: הוא אמר ביקשו ממני המון דברים, בתחום הזה בכלל לא העלו בקשות.

אברהם פורז: תגיד לי, הסכומים בעבר, אותם מאתיים חמישים, ניתנו גם לעיריות נטולות מענק?

דב קהת: לכל הרשויות המקומיות.

דב קהת: עכשיו אנחנו לא חושבים שאפשר,

יוסי שריד: תוך התחשבות גם בצרכים מיוחדים, זה לא היה אוטומטי.

אברהם פורז: ההנחה היא שהרשויות המקומיות יקחו את זה באמצעיהם.

דב קהת: זה ברור שההנחה הזאת איננה יכולה לעבוד, מה גם שיש פה נוסף על זה גם אחריות אישית של ראש רשות עם חס וחלילה קורה משהו.

דב קהת: זה אולי סיבה טובה לא לפתוח בתי ספר שאין כסף לשפץ ולטפל בהם,

אברהם פורז: אבל מר קהת, נניח שנתנו מאתיים חמישים מליון, זה לא היה כל תקציב השיפוץ, בטח היה חלק שהרשות המקומית לקחה על עצמה,

דב קהת: תמיד הרשויות המקומיות גם לוקחות על עצמם.

אברהם פורז: אתה יכול לומר לנו סדרי גודל, אם זה היה נניח מאתיים חמישים מליון זה חצי חצי או משהו,

דב קהת: אין לנו נתונים כאלה.

אברהם פורז: אבל זה נכון לחשוב שבנוסף למאתיים חמישים, אני מכיר את התקופה הטובה במרכאות, שגם הרשויות הוסיפו הרבה מכספם.

רון חן: הוסיפו בעיקר לנושא בטיחות כן, לא לשיפוצים ולחידוש מבנים כי הסכום אז לשיפוץ וחידוש מבנים הספיק.

רון חן: לבטיחות הוסיפו ועשרות מליונים בשנה.

אברהם פורז: השנה, כשאין כסף,

דב קהת: יש בעיה נוספת, צריכים להבין ששנה שעברה הרשויות המקומיות מתקציב הפיתוח של משרד הפנים, שהיה עומד על שלוש מאות, ארבע מאות וחמש מאות מליון, בזמנים הטובים על שבע מאות חמישים מליון, הוא היה אפס.

דב קהת: כלומר שגם מהתחום הזה שהם היו יכולים לקחת אולי ולהעביר חלק מהכסף, אין מאיפה.

דב קהת: כך שאין להם את אותם מקורות שאתה מדבר עליהם.

יולי תמיר: כיוון שאני מכירה את המצב הזה לעומקו אני חושבת שהוועדה צריכה לקבל החלטה מאוד חד משמעית בעניין הזה שאי אפשר לפתוח שנת לימודים במצב כזה.

יולי תמיר: יש כאן באמת, הלא במדינת ישראל פועלים אחורה, קורה אסון ואז מקימים ועדת חקירה, ואז ועדת החקירה מוצאת שצריך לעשות את הדבר שאנחנו יודעים שצריך לעשות אותו היום.

יולי תמיר: לא צריך להיות חכם גדול כדי להבין שהאסון הבא בדרך.

יולי תמיר: ולכן נדמה לי שהנושא הזה הוא נושא שהוועדה יותר מכל נושא אחר צריכה לעבוד עליו.

יולי תמיר: כי זה האלף בית.

יולי תמיר: אנחנו שולחים ילדים למקומות מסוכנים, והדבר הזה הוא בלתי אפשרי.

יולי תמיר: עכשיו להטיל את זה על הרשויות היום זה אומר להגביר את הסכנה בדיוק באיזורים ששם הסכנה הכי גדולה.

יולי תמיר: כי גם המבנים החדשים, אמנם בפריפריה נבנו קצת מבנים חדשים בתקופה האחרונה אבל בחלק גדול מהפריפריה המבנים הם ישנים וזקוקים לשיפוץ, ובטח ובטח כדאי שהוועדה תבדוק איך הולכים לעשות את דו"ח דברת ולהשאיר ילדים ביום לימודים ארוך כשהתשתיות במצב כל כך גרוע.

יולי תמיר: אני מתנצלת שאני עוזבת, לא בגלל שאני לא רואה חשיבות לנושא הזה אלא בגלל שמתחילים להצביע על דו"ח בכר.

רון חן: אני פשוט רוצה להציג את הסקר בגלל כמה טעויות נפוצות.

רון חן: אנחנו עשינו סקר שהנחנו פה על שולחנכם, אני אפילו לא רוצה להיכנס ממש לפירוט הסכומים.

רון חן: מופיעים שם שלושה נושאים, של בטיחות, חידוש מבנים ושיפוצים.

רון חן: טועה מי שחושב שמה שכתוב פה כבטיחות רק זה הבטיחות.

רון חן: כאשר יש בבית ספר מסדרות שברוחבו איננו עונה על התקן שמכבי אש למשל אומר שצריך לפנות בית ספר, זה לא יופיע פה בליקויי בטיחות.

רון חן: ליקויי בטיחות פה זה דברים שצריך לתקן מיידית, מעקות שבורים, גדרות לא בטיחותיות, מדרגות שבורות, ארונות חשמל לא בטיחותיים וכדומה.

רון חן: כאשר צריך להרחיב מסדרון את זה עושים במסגרת חידוש מבנים למשל, וזה יופיע פה, אבל זה דבר בטיחותי.

רון חן: כאשר צריך להחליף את כל מערכת הכיבוי, כי אין מערכות כיבוי בבתי ספר ישנים, ולהתאים אותה לתקן הקיים היום, והתקנים כל שנה מתחדשים ומכבידים, זה לא יופיע בליקויים מיידיים, כי לא נספיק לתקן את זה בקיץ.

רון חן: מה שמופיע פה כסכום של כשלוש מאות ומשהו מליון שקלים הוא סכום של ליקויי בטיחות שבטווח של חודשיים שלושה ניתן לתקן אותם ולסדר אותם.

רון חן: כי להחליף גדר לא בטיחותית או גדר פרוצה זה דבר שישנו, המכרזים קיימים, הכל קיים, זה רק כסף לביצוע.

רון חן: זה דבר ראשון.

רון חן: דבר שני, מהסקר שעשינו, הורדנו, וכתוב פה, עשרים וחמישה אחוז, כי אמרנו שיש רשויות שמגישות סכומים אולי מקסימליסטיים, אולי דברים שאין הכרח לבצע.

רון חן: בסקר שנערך כשכן חולקו תקציבי בטיחות, עשרים מליון בפעם הראשונה נדמה לי בשנת 2001 או בשנת 2000, הרשויות הגישו דרישות של ארבע מאות מליון.

רון חן: יושב פה מר צדקה ממשרד החינוך והוא מכיר את זה טוב מאוד, זה לא סוטה בהרבה מהסכום כיום, הסכום של אז.

רון חן: אז את הסקר ביקש לעשות משרד החינוך וקיבל את הנתונים.

רון חן: רק ליקויי בטיחות.

רון חן: נעשה סקר בזמנו על ידי מישהו חיצוני, שלא יגידו שמרכז השלטון המקומי היה מעורב, משרד החינוך מימן סקר שנעשה באמצעות חברה חיצונית, לא קשורה לא למשרד החינוך, לא למרכז השלטון המקומי.

רון חן: לקחו את אשקלון כבסיס, עיר חדשה, עם שכונות ישנות, מוסדות חינוך חדשים עם ישנים, על בסיס הסקר הזה שידרגו אותו לסך הכל המדינה ונמצא שההשקעה צריכה להיות שני מיליארד שקל.

רון חן: משרד החינוך בא ואמר אבל ההשקעה המיידית רק מיליארד שקל.

רון חן: גם מאז לא נעשה כלום.

רון חן: יש שתי החלטות ממשלה, אחת שקובעת שעל שרת החינוך ושר האוצר להכניס לבסיס תקציב בטיחות, שלא נקבע סכומו.

רון חן: הסכום נקבע בהחלטת ממשלה אחרת, שעל אותם עשרים מליון שנתנו באותה שנה צריך להוסיף עוד עשרים מליון, נקבע ארבעים מליון.

רון חן: מאז אותה החלטת ממשלה אין אגורה אחת לתקציב בטיחות.

רון חן: אין תקנה תקציבית בכלל במשרד החינוך לבטיחות מוסדות חינוך.

רון חן: היא לא קיימת.

רון חן: היא היתה באיגום משאבים, היא היתה ריקה.

רון חן: מכסף.

אברהם פורז: אבל היא הולכת לשיפוץ מבנים,

רון חן: חלק הלך מהאוצר וחלק הלך לשיפוץ מבנים, אבל זה לא משנה.

רון חן: זה דבר שנמשך לאורך שנים.

אברהם פורז: טוב, העניין ברור.

אברהם פורז: מר צדקה.

אברהם צדקה: אני מבקש קצת לעשות סדר.

אברהם צדקה: אני חייב להתחבר להערתו של חבר הכנסת שריד.

אברהם צדקה: בטיחות, תחת המלה בטיחות אני יכול להכניס כל דבר שבעולם.

אברהם צדקה: הביוב פרץ והמדרכה שבורה ומעבר החצייה לא צבוע מספיק טוב וכן הלאה וכן הלאה.

אברהם צדקה: אז בהחלט צריך לעשות פה את האבחנה בין שיפוץ מבנים ושיקומם, שעל זה ישנם תקציבים, יכול להיות, יושב פה ראש מינהל תקציבים, יכול להיות שהוא יעדכן מה המצב, מה היה וכן הלאה.

אברהם צדקה: אני מדבר בשבתי כמנהל אגף הבטחון והבטיחות וההערכות לשעת חרום במשרד החינוך על הבטיחות הסביבתית.

אברהם צדקה: עכשיו אני חייב לומר לידידיי בשלטון המקומי, אם נעשה כזה סקר, אפילו מלומד אולי, כדאי לשתף את גורמי המשרד, את אנשי המקצוע.

אברהם צדקה: מה הפרמטרים שנבחנו.

אברהם פורז: אתה רגוע, זאת אומרת אתה חושב שמה שיש השנה זה בסדר?

אברהם צדקה: אדוני היושב ראש, במקצוע שבחרתי מעולם אני לא רגוע.

אברהם צדקה: כאחת עשרה שנה מעולם לא היה תקציב ייעודי בצל התקנה בנושא בטיחות.

אברהם צדקה: נכון שבעקבות לחצים והחלטות עשו איגום תקציבים.

אברהם צדקה: לדוגמא המשרד שם חמישה מליון, האוצר סייע בעוד חמישה עשר מליון, וזה העשרים מליון שאתה שומע שהיה פה פעם.

אברהם צדקה: נכון, וזה חילקו.

אברהם צדקה: עכשיו השנה הוקצו בין שבע עשרה לעשרים מליון שקל, הועברו כבר לרשויות, על פי קריטריונים.

אברהם צדקה: פר תלמיד חמש שקל וארבעים אגורות, פר כתה מאתיים ארבעים שקל.

אברהם צדקה: ללא אבחנה.

אברהם צדקה: על פי מצבת תלמידים מה שנקרא.

אברהם פורז: גם תלמידים בבית ספר חדיש ומודרני קיבלו אותו סכום כמו בית ספר שהולך להתמוטט?

אברהם פורז: כלומר אתם לקחתם את השבעה עשר מליון, חילקתם אותו לפי תלמידים לרשויות המקומיות,

אברהם צדקה: כן, אבל זה לא תקציב ייעודי שאני חותם עליו, זה לא חתימה שלי, זה ישירות ממינהל התקציבים, מוזרם ישירות לרשויות המקומיות, לגזברות.

אברהם פורז: זה חיים קלים, זאת אומרת זה לעשות עבודה חשבונית.

אברהם פורז: שמחשב יודע לעשות אותה בעשר דקות.

אברהם פורז: השאלה היא האם לדעתך יש ליקויי בטיחות במקומות רבים, שמסיבות אלה ואחרות הרשויות לא מתקנות את זה ובאמת בתי הספר מסוכנים.

אברהם צדקה: השאלה שלך על מנת לתת עליה תשובה אנחנו נצטרך יום עיון ולא הרצאה, כי הנושא הוא טעון ובעייתי.

אברהם צדקה: ולמה אני מתכוון אדוני היושב ראש.

אברהם צדקה: לא במקרה המנחה המקצועי של משרד החינוך בתחום הבטיחות זה מכון התקנים הישראלי.

אברהם צדקה: אנחנו ישבנו אתם ומיפינו וסיווגנו את רמת הליקויים והמפגעים בדרגות חומרה.

אברהם צדקה: אני מודיע לך שבהחלט ישנם ליקויי בטיחות.

אברהם צדקה: אבל לא בחומרה שמסכנת את בטיחותם של התלמידים מחר בשמונה בבוקר.

אברהם צדקה: דיברו פה על פרצה בגדר,

יוסי שריד: יש הודעה של משרד החינוך שאין שום סכנה לתלמידים, זהו.

יוסי שריד: ההודעה הזו תרשם, ועם זה נלך הביתה.

יוסי שריד: אם חלילה יקרה משהו,

אברהם פורז: חבר שריד, הוא אמר שזו לא סכנה קרובה ומיידית.

אברהם צדקה: רוב המפגעים הם ברמה כזאת שיש פרצה בגדר, אנחנו עושים אבחנה, ואני חייב להמחיש על מנת שנוכל להתכנס, אם הפרצה היא סמוכה לצומת הסואנת או לכביש הסואן זה מפגע שיש להסירו מיידית מחר בבוקר.

אברהם צדקה: אבל לעומת זה אם הפרצה היא גובלת עם מקשת אבטיחים בקצה החצר מול שטח פתוח זה בהחלט צריכים לטפל בזה אבל בהחלט ניתן לטפל בזה באיחור מה.

אברהם פורז: אז אתה אומר שמהסוג הראשון אין,

אברהם צדקה: מהסוג הראשון חד משמעי אין.

אברהם צדקה: עוד פעם, אפשר למצוא, אנחנו סגרנו השנה בתשס"ה, שהסתיימה לפני כעשרה ימים, לפחות אני מעריך בין עשרה לשנים עשר בתי ספר שבעקבות ביקורות הבטיחות שאנחנו עושים מעת לעת במוסדות החינוך מטעמנו, לא מטעם הבעלויות, הגענו למסקנה שיש שם מפגעים ברמה כזאת שאסור לקיים לימודים.

אברהם צדקה: ובהחלט בהמלצה שלנו מול המנהלת הכללית סגרנו את בתי הספר.

אברהם פורז: אבל מה הטעם לחלק לכולם פלט כשיש בתי ספר חדישים שלא צריכים אפילו שקל ולא לתת אולי סכום גדול לאחד שהוא באמת בבטיחות על הפנים?

אבי הרשקוביץ: זה נושא של קריטריונים.

אבי הרשקוביץ: אנחנו לא יכולים לטפל במפגעים עצמם.

אבי הרשקוביץ: אנחנו פשוט נותנים לרשות מקומית עבור כל המוסדות שלה.

אבי הרשקוביץ: הרשות המקומית לפעמים מחליטה,

אברהם פורז: זאת אומרת הכסף מגיע לפי רשות מקומית, והחלוקה לבתי ספר זה לשיקול דעתם.

אתי בנימין: אני אפתח בשאלה, צדקה, האם אתה יכול מחר בבוקר לתת לי לכל מוסד חינוכי במדינת ישראל אישור של מהנדס בטיחות שאני יכולה לפתוח את המוסד.

אברהם צדקה: לא, מהנדס הרשות בעיר שלך צריך לתת את זה.

אתי בנימין: לא, אני רוצה אישור ממך.

אתי בנימין: אני רוצה אישור ממשרד החינוך שהילדים שלנו בטוחים להיות במוסד.

אתי בנימין: כי מוסד שלא יהיה לו אישור בטיחות אין לנו שום בעיה בראשון לספטמבר לא לפתוח אותו.

אתי בנימין: לא יכול להיות מצב כזה.

אתי בנימין: אדוני היושב ראש, אני רוצה לספר לך מה קורה בשטח.

אתי בנימין: אני כנציגת ההורים שמסתובבת בשטח אני אספר לך איך פותרים את הבעיות בשטח, כי אין כסף.

אתי בנימין: נתחיל מגני הילדים.

אתי בנימין: אנחנו מגיעים לחצר גן הילדים, יש שם מתקנים לא בטיחותיים.

אתי בנימין: אין כסף, אז מה עושים, מוציאים את המתקנים, משאירים את הילדים בלי מתקנים.

אתי בנימין: אין מתקנים, החצרות בלי מתקנים.

אתי בנימין: זה במצב טוב.

אתי בנימין: יש מתקנים שמשאירים אותם כי ספק.

אתי בנימין: אז מחכים אתם עוד קצת.

אתי בנימין: שיהיה משהו לילדים.

אתי בנימין: אולי יקרה משהו, אולי נחיה על איזה נס.

יוסי שריד: לי יש הצעה הרבה יותר טובה.

יוסי שריד: צריך פשוט להיפטר מהילדים.

יוסי שריד: היו מצליחים לנהל את מערכת החינוך היום בהרבה יותר הצלחה אלמלא היו בה ילדים.

אברהם פורז: גם במערכת הבריאות הבעיה היא החולים.

אתי בנימין: אני עוברת לבתי הספר.

אתי בנימין: מה קורה בתוך בתי הספר, אין בעיות בטיחות, אדון צדקה דיבר עכשיו על בעיות של אינסטלציה ופתיחת סתימות ביוב.

אתי בנימין: חבר'ה, בתי הספר מקבלים תקציב שנקרא ניהול עצמי, וכל שבוע מוסיפים לתקציב הזה משהו נוסף.

אתי בנימין: פתרון נוסף.

אתי בנימין: גם מנהל בית הספר, יש לי בעיה בחשמל, תתקן את זה בניהול העצמי, יש לי בעיה באינסטלציה, תתקן את זה בניהול העצמי.

אתי בנימין: בסופו של דבר לא נשאר שום דבר מהתקציב הזה עבור הילדים.

אתי בנימין: הכל הולך לבטיחות.

אתי בנימין: שלא לדבר על בתי הספר שאבני החיפוי נופלות מהקירות, ואז מה קורה שם, אבני החיפוי נופלות מהקירות אז במקום שישקיעו מליונים ויביאו פרוז'קטורים ויביאו פיגומים ויטפלו עושים גידור סביב המבנה.

אתי בנימין: בכל מקום שיש נפילה של אבנים מגדרים.

אתי בנימין: ואז אין שטח לילדים לשחק, אין שטח לילדים להתפרק, ואנחנו שואלים את עצמנו אחר כך למה יש אלימות בבתי הספר, למה יש אלימות, הרי אתם חונקים את הילדים, אין להם מקום להתפרק.

אברהם פורז: לא הייתי מציע לתת הסבר כל כך קל.

אתי בנימין: זה חלק מהפתרונות שמציעים לנו.

אתי בנימין: חבר'ה, המצב בבתי הספר קטסטרופלי.

אתי בנימין: יש המון בעיות בטיחות, ואנחנו לא יכולים להתעלם מהם.

אתי בנימין: ואנחנו כל שנה חוזרים לשולחן הזה וכל שנה דנים וכל שנה התקציב הוא יותר נמוך.

מאמון אסתיה: בנוסף על מה שדברו האורחים אני רוצה לדבר על אותו נושא במובן אחר, שזה אנו עומדים במגמה של עלייה בממוצע ההרוגים השנתי בקרב ילדים ובני נוער.

מאמון אסתיה: בשנת 2004 מספר הקורבנות הגיע לכמאתיים הרוגים.

מאמון אסתיה: ששים ושניים אחוז מתמותת הילדים ובני הנוער היא תוצאה של תאונות דרכים.

מאמון אסתיה: נתון חמור נוסף מדאיג שנרשם בשנת 2004 מראה שחמישים וארבעה מכלל ההרוגים בתאונות דרכים בקרב ילדים עד גיל ארבע עשרה, בגילאים האלה הם תלמידי בית ספר, ואם הם לא מקבלים את החינוך התעבורתי המתאים, אני מדבר על השקעה באדם, לא במבנה.

מאמון אסתיה: מי שהיה מממן את הפעילויות האלה זה הרשות לבטיחות בדרכים.

מאמון אסתיה: התקציב ההוא שהיה מהרשות קוצץ בשבעים אחוז.

מאמון אסתיה: בכל הרשויות המקומיות הערביות הקיצוץ הוא בין חמישים עד שבעים אחוז.

מאמון אסתיה: כפי שידוע לחברי הוועדה רוב הרשויות המקומיות במגזר הערבי סובלות מגרעון תקציבי וזה אומר שהקיצוץ הזה הוא כמו לזרות מלח על הפצעים.

מאמון אסתיה: חברי הוועדה הנכבדים, מנסיוננו שמסתמך על ממצאים והערכות בתכניות בטיחות ניתן להצביע על מרכיבים הכרחיים להצלחה, איתור צרכים, תכנית מובנית, מדריכים מוכשרים, תקציב ומימון העשייה.

מאמון אסתיה: מרכיבים אלה יגרמו להשגת היעדים הבטיחותיים, להפחתת מספר הנפגעים.

מאמון אסתיה: דוגמא לכך היא הצלחה של שני פרוייקטים בעיר נצרת, אחד באוכלוסיה בגיל הרך בגני הילדים והשני לאוכלוסיית הקשישים.

מאמון אסתיה: יש להקים ולהעצים צוותים יישוביים שיובילו את התהליך בכל יישוב, להקצות את המשאבים הנדרשים למען מימוש המרכיבים שהזכרתי קודם, להקצות תקציבים שיהיו דיפרנציאליים כפונקציה של הצרכים השונים לכל יישוב ולגודל האוכלוסייה הנזקקת.

מאמון אסתיה: בנוסף ברצוני להצביע כל פגיעה בתקציב משמעותה פגיעה באיכות העשייה, ירידה במספרי מקבלי השירות וכמובן מחסום בהשגת היעדים שפירושה אי עצירת המגמה של העלייה במספר הנפגעים וההרוגים.

אבי קמינסקי: אני יושב ראש איגוד מנהלי אגפי החינוך ברשויות.

אבי קמינסקי: יש לי תחושה שהישיבה הזו היא איזו שהיא ישיבה בשלוות נפש.

אבי קמינסקי: וזה ממש לא בשלוות נפש.

אבי קמינסקי: אני מציע לא להשאיר את משרד החינוך במוקד, כי זה לא רק העשייה של משרד החינוך בתפיסה הזו, לדעתי זה גם עניין של האוצר וגם עניין של השלטון המקומי.

אבי קמינסקי: זה כולם ביחד בתוך ה מכלול הזה, שמשרד החינוך לבי לבי אתם בתוך העניין הזה.

אבי קמינסקי: הנושא של התאמת מבנה, שגם שם הוא מטפל בנושא של ליקויי בטיחות,

אברהם צדקה: כשאומרים משרד החינוך מתכוונים לממשלה.

אברהם צדקה: אז אנחנו לא צריכים להיכנס לכל מיני מערכות, אוצר מושך לשם,

אבי קמינסקי: הממשלה כמכלול, אני מקבל את ההערה הזאת.

אבי קמינסקי: לגבי הנושא של התאמת מבנה, ישנם הרבה מאוד מוסדות חינוך, מאות מוסדות חינוך, שנכנסו לתוך ליין של עבודה של משרד החינוך שצריך לברך עליו, הנושא של התאמת מבנה, זאת אומרת להתאים את המבנה של בתי ספר מלפני שלושים וארבעים שנה לצרכים של היום.

אבי קמינסקי: התקציב הזה היה תקציב משמעותי בשנות האלפיים ולאט לאט זה ירד והיום זה עומד נדמה לי על עשרה מליון שקלים.

אבי קמינסקי: רון אמר את זה, זה דבר שצריך לשים אותו על השולחן וצריך להילחם כדי שהתקציב הזה יגדל למאות מליוני שקלים כדי שבתי הספר יותאמו בשוטף, לאורך מספר שנים.

אבי קמינסקי: כי ככל שאנחנו לא משפצים,

אברהם פורז: אולי תסביר לנו מה בתי הספר צריכים.

אבי קמינסקי: ליקויי חשמל, ליקויי ריצוף, גגות, גגות אסבסט, ליקויי בטיחות פשוטים של חצרות, שבילים, מדרגות, מעקות, חלונות, סורגים כל אחד יכול להחליט, מכבי אש לא אומר לשים סורגים או לא לשים סורגים, הוא משאיר את זה לשיקול דעת.

אבי קמינסקי: חלונות, חלונות גליוטינה עדיין יש בתוך בתי הספר.

אברהם פורז: כן, אבל ילד יכול ליפול גם בדירת ההורים שלו, לא עושים סורגים בכל מקום.

אבי קמינסקי: גם אין המלצה כזו במוסדות החינוך.

אבי קמינסקי: יש לשיקול דעת כל רשות ורשות מה עושים עם זה.

אבי קמינסקי: לכן המצב בקטע הזה הוא מצב קטסטרופלי.

אבי קמינסקי: הנושא של הבטיחות ברמה השוטפת, זה מצב שפשוט לא ניתן לעבור על זה לסדר היום.

אבי קמינסקי: יש בתי ספר שמשרד החינוך יפסול או מהנדס רשות לפסול מלפתוח בתי ספר באחד בספטמבר.

אברהם פורז: האם לדעתך, הרי אתה עומד בראש איגוד שבטח מקבל פידבק מכל החברים, כשנתנו שלוש מאות מיליון שקל בשנה זה היה בסדר פחות או יותר?

אבי קמינסקי: זה היה תחילת הדרך.

אבי קמינסקי: זה בהחלט לדברים הראשוניים, הבסיסיים,

אברהם פורז: האם הפרשנות היא שהסף התחתון צריך להיות שלוש מאות מליון שקל לשנה לשיפוץ מבנים ולבטיחות?

אבי קמינסקי: לאורך שנים כן.

אבי קמינסקי: אבל אני רוצה, עוד פעם, אנחנו יושבים כאן, אנחנו לפני החמישה עשר ליולי.

אבי קמינסקי: המצב הוא כזה שיש קושי אדיר, יהיה קושי אדיר בפתיחת שנת הלימודים, לראשי הרשויות, אני לא יודע מה קודם למה, האם זה שיש לו אחריות אישית לראש רשות או האם לחרוג מהתקציב שאסור לו לחרוג ממנו בעניין הזה.

אבי קמינסקי: אני לא יודע איפה זה עומד.

אבי קמינסקי: אני חושב שהישיבה של הנהלת מרכז השלטון המקומי היא במקום בעניין הזה.

אבי קמינסקי: אבל לוועדה המלצתי ממש לצאת בקריאה נחרצת לממשלה לטפל בעניין הזה, לקיים דיון, ארוך טווח בעניין הזה.

אבי קמינסקי: אי אפשר לעשות את זה בשנה אחת, אבל בהחלט לגעת בדברים האלה לאורך שנים ולהתחייב, ולא להוריד את זה כל פעם על בסיס של תקציב כזה או אחר ודיוני תקציב כזה או אחר.

אבי קמינסקי: המצב לא טוב.

עפרה דונסקי: אני משנה למזכ"ל הסתדרות המורים.

עפרה דונסקי: קודם כל אני מברכת על הדיון הזה ואני מברכת שהוא מתקיים היום ולא מתקיים בעשרים לאוגוסט, מכיוון שאם ניתן עדיין לעשות אז ניתן לעשות את זה,

אברהם פורז: אני רוצה להיות שותף לאופטימיות שלך.

אברהם פורז: ההנחה היא שאפשר להציל משהו.

עפרה דונסקי: ואני מבינה, חבר הכנסת ברכה יתקן אותי, אבל הכוונה שלו בהעלאת הדיון היום זה שניתן עדיין לעשות משהו בקטע של שמירת חיי הילדים.

עפרה דונסקי: מכיוון שזה קטע שבכלל אין מקום לשחק אתו.

עפרה דונסקי: זה לא עוד העשרה אלא קודם כל צריך לחיות.

עפרה דונסקי: מטילים על המורים ועל המנהלים את האחריות בנושא שהם בכלל לא הוכשרו אליו.

עפרה דונסקי: מנהל בית ספר או מורה בבית ספר לא מסוגל לתת חוות דעת ולהגיד האם הכתה הזאת בטוחה או לא בטוחה, ואם הוא רואה מפגע ומתריע עליו וקורה משהו אז הוא בעצם היה אשם, התריע ולא עשה שום דבר.

עפרה דונסקי: אז תחליטו, או שהמורים והמנהלים הם מומחים בפדגוגיה ובחינוך או שהם מומחים בבטיחות ובטחון.

עפרה דונסקי: אי אפשר להטיל עליהם את הכל.

אברהם פורז: כשאני מגדל ילדים בבית אני חייב להיות מומחה לבטיחות?

עפרה דונסקי: קודם כל אני מוכרחה להגיד לך שבשביל כל מקצוע אתה צריך רישיון.

עפרה דונסקי: להיות הורה אתה לא צריך.

אברהם פורז: יש עניין של היגיון,

עפרה דונסקי: אתה לא חייב גם את זה.

עפרה דונסקי: מה שאני בעצם רוצה לומר, כשאנחנו מדברת על המועד של הדיון, אומרים שהתאונות הרבות ביותר קורות לילדים בבית,

אברהם פורז: הבית הוא המקום המסוכן ביותר.

אברהם פורז: רוב האנשים מתים במיטה.

עפרה דונסקי: מה שאנחנו צריכים עכשיו באחריות מירבית לעניין והסיבה שהדיון הזה מתקיים לנסות לראות מה ניתן לעשות, קודם כל לעשות מה שיותר מוקדם מה שניתן בקטעים של סכנה, אם יש גדר פרוצה לתוך כביש סואן ברור שהיא לא כמו גדר פרוצה למקשת אבטיחים אבל את הדברים האלה צריכים לראות האנשים שנמצאים במקום, ולא להגיע למצב שלא תיפתח שנת הלימודים, ולא בגללנו אלא בגלל הורים או בגלל רשויות מקומיות, ולא להגיע למצב ששנת הלימודים תיפתח תוך כדי פיגומים ומשאיות שנוסעות וכל השיפוצים ייעשו אחרי האחד בספטמבר.

מיכל קליין: אני מארגון בטרם לבטיחות ילדים.

מיכל קליין: הארגון עוסק בקידום בטיחות ילדים למניעת היפגעות בכל המקומות שבהם הם נמצאים, הן תאונות דרכים, הן תאונות בבית, הן בשעות הפנאי, ובהחלט אנחנו יודעים שקורות תאונות במערכת החינוך, משרד החינוך מדווח על זה שבשנת תשס"ד דווחו ארבעה עשר אלף שבע מאות מקרים של היפגעות ילדים במוסדות החינוך.

מיכל קליין: זה לא דבר שלא קורה.

מיכל קליין: ואנחנו צריכים בהחלט לראות, אני חושבת שהממשלה בהחלט צריכה לראות מאיפה מגיעים התקציבים, וצריך להקצות לזה תקציבים.

מיכל קליין: אני קוראת לכם בהחלט לא להרפות מהנושא הזה של הקצאת תקציבים לנושא הזה.

מיכל קליין: אנחנו רואים את הילדים אחרי שהם מגיעים לבתי החולים, אנחנו רואים אותם נפגעים, אנחנו לא מדברים רק על ילדים שמתים,

אברהם פורז: האם יש לכם מערכת של אנשים שיכולים להתריע בפני הרשות המקומית או לכתוב מכתבים?

אברהם פורז: הרי בדרך כלל כשבא מכתב אז מתעוררים, עושים משהו,

מיכל קליין: אנשים פונים אלינו, יש לנו מוקד שאליו אנשים יכולים לפנות ואנחנו מפנים אותם למי כדאי לכתוב.

מיכל קליין: אנחנו אין לנו שום שיניים בסופו של דבר אבל אנחנו מפנים את האנשים למי לפנות ברשות המקומית.

יוסי שריד: אני רוצה לומר לאבי קמינסקי שגם אתה קורבן של שטיפת מוח ממושכת, מבלי משים ובלי דעת.

יוסי שריד: אין דבר כזה משרד האוצר מבחינתך.

יוסי שריד: שמעתי התבטאות באמת מכמירת לב מפיך, לבי לבי למשרד החינוך.

יוסי שריד: האחראי האחד והיחיד והבלעדי ואין בלתו על החינוך בישראל זה משרד החינוך.

יוסי שריד: אין שני אחראים.

יוסי שריד: יש מי שרוצה שאתה תגלגל את האחריות לפתחו של משרד האוצר.

יוסי שריד: משרד האוצר מביא תקציב, מי שמקבל אותו מקבל אותו, רוב הדברים נעשו אגב בשיתוף פעולה עם משרד החינוך.

יוסי שריד: אבל אין שני אחראים.

יוסי שריד: אם משרד החינוך בשלב מסויים של התפתחותו, לפני כארבע שנים, החליט שהוא רוצה לבטל את עצמו ולהפקיד את ענייני החינוך בידי משרד האוצר, זו כבר בעיה של משרד החינוך.

יוסי שריד: שמעת אי פעם טענה ממשרד החינוך כשבאתם להתדיין אתו זה לא אני זה האוצר, ברגע מסויים, אם אתה חושב שזו גזירה שהמשרד אבל בעיקר הציבור רוצה וצריך לעמוד בה, אז יש כל מיני אפשרויות וכיווני פעולה.

יוסי שריד: ולכן כשאמרת לבי לבי למשרד החינוך, זו אמירה לא נכונה באופן קונספטואלי ומעשי גם יחד.

יוסי שריד: מר צדקה, שאני מאוד מכבד אותו באופן אישי, אם הוא מוסר הודעה שמה שמוגדר כנראה בהקשרים אחרים נניח כסכנה קרובה וודאית, הוא אומר שסכנה כזו לא קיימת, זו הודעה שנמסרת על ידי נציג מוסמך ובכיר של משרד החינוך, הוועדה רושמת את ההודעה הזו, במידה רבה של סיפוק.

יוסי שריד: כי המשרד, בניגוד למה שמר קמינסקי ממליץ לו, מקבל על עצמו את האחריות ואומר אין סכנה ודאית וברורה.

יוסי שריד: אני אגיד לך רק מה הבעיה, לפני שבוע ישבתי וכריתי אוזן לדברי שר אחר, שר התחבורה, בנושא שאני לא מבין בו בכלל, כמו ברוב הנושאים.

יוסי שריד: והשתכנעתי מדבריו שברכבת בעצם הכל בסדר.

יוסי שריד: תשמע, גם כשהכל בסדר קורית תקלה.

יוסי שריד: אז לפני חודש היתה תאונה איומה ונוראה, והוא הסביר שזו תקלה.

יוסי שריד: ואני השתכנעתי.

יוסי שריד: מעשה שטן לפני כמה ימים היתה תאונה שנייה, ואז משרד התחבורה פתאום התחיל לזמר זמירות חדשות, שלכאורה הכל לא בסדר, וצריך לסגור פה וצריך לסגור שם, ויש עכשיו ויכוח, כמו הויכוח שהתעורר כאן, ממה צריך להיפטר, מהמתקנים או מהילדים.

יוסי שריד: אז שם לא ברור ממה צריך להיפטר, מהמעברים החופשיים או מהרכבת, מהעוברים או מהרכבת בעצמה.

יוסי שריד: זה ויכוחים מאוד מעניינים, יכול להיות שניפטר מהרכבת.

יוסי שריד: זה מה שמפריע לי קצת, אתה מבין, כי חס וחלילה וחס, אם בניגוד לחוות דעתך המלומדת יקרה משהו כתוצאה מליקויים ממשיים בבטיחות אז אני חושש שאולי גם המשרד בעצמו יתחיל לזמר זמירות אחרות.

יוסי שריד: זה מה שאני חושש.

יוסי שריד: אבל אני עדיין מתייחס ברצינות גמורה להודעה שאתה מסרת.

יוסי שריד: אני מציע את ההצעה הבאה אדוני היושב ראש.

יוסי שריד: מכיוון שהאחריות הוטלה על ראשי הרשויות המקומיות, אומרים הם עכשיו האחראים, בסדר, כנראה שבמצב שנוצר, אם אנחנו פה בוועדה נקרא איזו קריאה חסודה כפי שאנחנו קוראים מפעם לפעם, הוועדה מודאגת, אפשר את הקומוניקט בראשיתו לנסח באופן קבוע ולכן אין צורך לכתוב אותו כל פעם מחדש ואחר כך רק למלא את הפרטים.

יוסי שריד: זה צריך להתחיל הוועדה מודאגת ורואה בחומרה וכו', היום בטיחות, מחר משהו אחר.

אברהם פורז: אולי בכל זאת יש לך משהו יצירתי להציע?

יוסי שריד: הרי זה בין מגוחך לנלעג, בעיקר כאשר אנחנו יודעים שמכיוון שמשרד החינוך הפקיד את עצמו בידי האוצר, הקריאות החסודות האלה הם באמת קריאות שבר, אבל הסיכוי שהם ייענו באופן משביע רצון,

אברהם פורז: לפחות נוכל לרחוץ בניקיון כפינו, התרענו, אמרנו, הסברנו, הוכחנו,

יוסי שריד: אדוני היושב ראש, אתה מדבר היום לעניין, ההערות שלך בהחלט מאירות עיניים ואני שותף מלא להערות האלה.

יוסי שריד: אבל מכיוון שהאחריות הוטלה על ראשי הרשויות המקומיות, והם יהיו אחראים, בין אם זה מוצא חן בעיניהם, בין אם זה לא מוצא חן בעיניהם, כי יעשו אותם אחראים אם חס וחלילה יקרה משהו, כולל אחריות אישית, אני מציע את ההצעה הבאה, שהוועדה, זה הלשון היחידה גם שמבינים כאן היום, למרבה הצער בארץ בודאי זו הלשון היחידה שבה צריך לדבר עם הממשלה, הוועדה קוראת לכל רשות מקומית לעשות סקר מקומי ולאתר את מה שנראה לאנשי המקצוע, יש אנשי מקצוע, ראש הרשות המקומית, אנחנו לא יכולים לחייב במובן חוקי אבל אנחנו כן רוצים לחייב עכשיו כל ראש רשות מקומית לערוך סקר במקומו, לאתר את המפגעים שנראים לו, אולי בניגוד למה שנראה למר צדקה, פשוט בגלל המגע הבלתי אמצעי, כסיכונים בטיחותיים קרובים, וכדי לא לומר מיידיים, ודאיים במידה כזאת או אחרת, ולהודיע, ואחרי שהוא יקבל את הסקר הזה הוא יודיע למשרד החינוך שעל פי חוות דעת המקצועית שהוא קיבל בית הספר הזה והזה והזה במקומו לא יוכל להיפתח, הוא מודיע שהוא לא ייפתח, לא ועדי הורים ולא ומורים ולא שום דבר, אלה רשות המקומית שעליה הוטלה האחריות.

יוסי שריד: בתי הספר, משרד החינוך יקבל תוך חודש ימים תמונה מלאה ולגמרי מעורה של כל בתי הספר שלא ייפתחו באחד בספטמבר משום שעל פי חוות דעת מקצועית הם אינם ראויים ללימודי תלמידים.

יוסי שריד: זו הדרך היחידה.

מוחמד ברכה: וליידע את הוועדה,

יוסי שריד: כמובן, ברור.

משולם נהרי: יש מושג בתלמוד, כשאדם חולם חלום, לפני שהוא מספר אותו אומרים לו חלום יפה חלמת.

משולם נהרי: גם אם זה חלום ביעותים, אז אומרים לו שזה חלום טוב.

משולם נהרי: אני חושב שאנחנו גם כן חולמים חלומות פה.

משולם נהרי: אני כמעט כל שנה, כפי שנאמר פה, מקיימים דיון בנושא הזה, ואומרים אותם דברים, ומשרד החינוך טוען אותם טענות.

משולם נהרי: משרד החינוך מגלגל את זה על הרשויות המקומיות ואומר אני נתתי לכם מבנה, תגידו תודה, ומעכשיו כל התחזוקה שלו והכל היא מוטלת עליכם.

משולם נהרי: הרשות המקומית אומרת לא, אתה נתת לי מבנה, אבל תלווה אותו.

משולם נהרי: אתה צריך ללוות אותו ביטוח לכל החיים.

משולם נהרי: וככה זה חוזר חלילה, ושוב מקיימים דיונים, וכמה שחסר, זה כבר לא משנה כמה שחסר, משנה שכל אחד מגלגל את האחריות על השני ואף אחד לא לוקח אחריות על עצמו, וממילא בין הכסאות נופלים התלמידים.

משולם נהרי: יש חוק שנקרא חוק הפיקוח.

משולם נהרי: חוק הפיקוח אומר שכל בית ספר שנזקק לרישיון, על פי חוק הפיקוח, חייב בחוות דעת של בטיחות.

משולם נהרי: זאת אומרת אם אין לו תנאי בטיחות נאותים, גם בטיחות וגם בריאות, אבל כיוון שהדיון פה על בטיחות אז אני מדבר על בטיחות, אחד התנאים לקבלת רישיון זה תנאי בטיחות נאותים.

משולם נהרי: ואף אחד לא מתווכח.

משולם נהרי: החוק הזה חל רק על בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים.

משולם נהרי: זאת אומרת בתי הספר הרשמיים במדינת ישראל לא צריכים לא בריאות ולא בטיחות, שם יש נסים, שם יש מי שמגן עליהם, יום ולילה, יש את הענן מלמעלה ומהצדדים, לא יקרה שום דבר.

משולם נהרי: ולצערי הרב רוב המקרים שקרו, הקשים, היו בבתי הספר הממלכתי.

משולם נהרי: כיוון שבתי הספר המוכרים שאינם רשמיים אין להם סיכוי לקבל רישיון, וממילא אם אין לו רישיון אז אין לו גם תקציב, ואז אין לו ברירה, צריכים ללכת לגייס משאבים ולתקן ולהעמיד את בית הספר בתנאים כפי שחוק הפיקוח דורש.

משולם נהרי: אני הגשתי לפני שנה הצעת חוק תיקון לחוק הפיקוח, ואמרתי בואו נדאג לכל ילדי ישראל.

משולם נהרי: בואו נחיל את חוק הפיקוח על כל בתי הספר במדינת ישראל.

משולם נהרי: ואז אם זה בא בחוק האוצר לא יכול להתחמק, משרד החינוך לא יכול לחמוק מאחריות.

משולם נהרי: כי צריך תקציב, יש חוק.

משולם נהרי: למרבה הצער מי שהתנגד בתוקף זה היה משרד החינוך.

משולם נהרי: משרד החינוך התנקד בתוקף, וניסיתי לשכנע ולא עזר לי שום דבר.

משולם נהרי: לשמחתי זה מופיע בדו"ח דברת, כל התיקון של החוק, ישבתי עם שלמה דברת והוא אמר לי אימצנו את זה, אתה צודק.

משולם נהרי: אני שואל, אם משרד החינוך באופן חד צדדי רוצה ליישם את דו"ח דברת, אז בוא תתחיל גם כן, יש לך משהו שעליו לא יהיה ויכוח.

משולם נהרי: קח את הנושא הזה, שהחלק של החוק הזה, של חוק הפיקוח, ותעבירו אותו.

משולם נהרי: אני חושב שהוועדה תיתן תמיכה.

משולם נהרי: זו הצעתי המעשית, אחרת אנחנו נשב פה, זה נעים לשבת פה, במיוחד כשאתה פוגש את הידידים שעבדת אתם,

יוסי שריד: זו הצעה טובה שאני אפילו תומך בה, רק זה חזון לעתיד לבוא.

יוסי שריד: עם ההצעה הזו עד האחד בספטמבר לא יכול לקרות שום דבר.

יוסי שריד: אתה רוצה חקיקה, בסדר גמור.

משולם נהרי: אתה רוצה לחיות בחלומות,

יוסי שריד: אתה חולם.

אברהם פורז: תודה רבה.

אברהם פורז: רבותיי, אני חושב שאנחנו מיצינו את הדיון, אני חושב שהצעתו של חבר הכנסת שריד היא מעשית, יש שני שלבים, בטווח הקצר, אנחנו נקבל החלטה כאן,

אברהם צדקה: אם אני הובנתי שאני עכשיו חותם על צ'ק, אמרתי שיש רמות מפגעים שונים.

אברהם צדקה: מכון התקנים בא ואמר זה מיידי, רק על ההיקפים שנדע, מדברים על כארבעת אלפים בתי ספר ושנים עשר אלף גני ילדים, פחות או יותר זה ההיקפים בחתך ארצי.

אברהם צדקה: זאת אומרת מכאן לבוא להגיד,

יוסי שריד: לפני חודשיים שהיתי במקום, פתאום אני רואה אנשים רצים מבוהלים, אני שואל מה קרה, חלק מהגג נפל, אתה אפילו לא יודע על הדבר הזה, אין לכם הרי שום דיווח על זה, זה לא דווח לכם, חלק מהגג נפל, בתי הספר הם בחלקם, זה רק טבעי, הם בתי ספר ישנים, יש בתי ספר שאין שם אבן על אבן, צדקה, אתה הרי בניגוד לאחרים לפעמים מבקר בבתי ספר.

יוסי שריד: אתה יודע שיש בתי ספר שאין בהם אבן על אבן, יש בתי ספר שהם על כרעי תרנגולת.

יוסי שריד: אז בסדר, כמובן שאי אפשר לתקן הכל בעת ובעונה אחת.

יוסי שריד: אבל יש בתי ספר שאינם ראויים ברגע זה לכניסת תלמידות ותלמידים, הרי אתה יודע את זה.

אברהם פורז: אנחנו נקבל היום החלטה על דעת החברים שאנחנו מאמצים את שתי ההצעות, גם את ההצעה של ח"כ שריד לטווח הקצר, ההתחלה תתחיל בזה שהוועדה מודאגת מהקיצוץ החד בתקציב הבטיחות והשיפוץ במבנים, שירד מכשלוש מאות מליון שקל לשנה בשנים 2000-2002, מאתיים חמישים, לעשרים ושבעה מליון השנה, ולפיכך אנחנו בתווך הקצר מבקשים ממרכז השלטון המקומי שאתם באמצעות ראשי הרשויות תטילו על מנהלי בתי הספר או על מי שאתם חושבים שעוסק בבטיחות, לא רק בטיחות במובן הצר של המלה, לסגור את הפרצה בגדר, אלא גם בטיחות מורחבת קצת, שבאמת,

אבי הרשקוביץ: תראה, זורקים מספר מאתיים חמישים.

אבי הרשקוביץ: בתקציב משרד החינוך לשנת 2000 היו תשעים מליון שקל לנושא.

יוסי שריד: אני מציע ברשותך היושב ראש, אם אנחנו נקבל דו"חות על כל העולם כולו, עולם ומלואו, אני אומר, כל רשות מקומית תאמר, תצביע על המפגעים שבגללם לפי דעתה אי אפשר לפתוח את בית הספר.

אברהם פורז: נכון, אין ויכוח.

אברהם פורז: עלי זה מקובל.

אברהם פורז: ההתחלה תאמר שאנחנו מודאגים בגלל הקיצוץ התקציבי.

אברהם פורז: אנחנו מבקשים דרך השלטון המקומי שכל רשות מקומית תדווח למשרד החינוך על כל המפגעים עם העתק אלינו,

יוסי שריד: אבל מפגעים שבגללם הם לא יפתחו בית ספר באחד בספטמבר, אם יש.

יוסי שריד: אם אין אז מה טוב.

אברהם פורז: סעיף שלישי יהיה הצעתו של ח"כ נהרי, אבל פה צריך איזה שהוא, אני לא יודע אם זה תיקון חקיקה או לבקש, בנושא בטיחות ובריאות להחיל את חוק הפיקוח.

אברהם פורז: רבותיי, ההצעה תונח על שולחן הכנסת.