ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 225, 2005-03-28 09:30

קולט אביטל: שלום לכולם, אני מבקשת לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

קולט אביטל: היום הוא יום קצת קשה והר גורל בכנסת.

קולט אביטל: למעשה, המליאה כבר התחילה לדון הבוקר בהצעות אי אמון.

קולט אביטל: יש גם הצעת חוק בנושא משאל עם, ומאוחר יותר נתחיל בדיונים על התקציב.

קולט אביטל: רוב ועדות הכנסת לא מקיימות את דיוניהם.

קולט אביטל: יש גם פקקים בכניסה לעיר.

קולט אביטל: יש גם משטרה שחוסמת דרכים, ויש גם מתנחלים שחוסמים כבישים.

קולט אביטל: אנחנו מתחילים במתכונת מצומצמת יותר ממה שחשבנו.

קולט אביטל: אני בוועדה הזאת מזה שנתיים ימים, ואנחנו קיימנו הרבה מאוד דיונים על הבעיות שניצבות בפני הקהילה האתיופית בארץ.

קולט אביטל: מדובר בבעיות בתחומי הקליטה, בעיות של משכנתאות ודיור, ובעיקר בעיות תחומי החינוך, נשירה ממערכת החינוך, פנימיות.

קולט אביטל: אנחנו בדרך כלל דנים בבעיות.

קולט אביטל: אנחנו גם קיימנו פה דיון ואני מניחה שחלקכם זוכרים אותו, בנושא הדימוי שיש לעולה בתקשורת עם דגש מיוחד על הדימוי שיש לעולים האתיופים בתקשורת וזאת בעקבות מחקר שנעשה עבור הרשות השנייה באוניברסיטת תל-אביב.

קולט אביטל: אנחנו גילינו שיש שם מעט מאוד, אבל באמת מעט מאוד, הצגה נכונה או מספקת של הדימוי של העולה מאתיופיה.

קולט אביטל: במידה מסוימת המשוואה הזאת התחילה להשתנות, לפחות בעקבות הופעותיה של מהרטה ברוך בתוכנית ריאלטי בשם "השגריר" שזכתה לרייטינג מאוד גבוה.

קולט אביטל: אין לי שום הוכחות לכך, אבל תחושתי היא שחלק מהציבוריות הישראלית התחילה להסתכל בצורה קצת שונה בעקבות ההופעות האלה בתקשורת.

קולט אביטל: אני כרגע לא מדברת על ההישג עצמו, אלא אני מדברת על העובדה שכתוצאה מהשתתפותה של מהרטה בתוכנית הזאת, היא זיכתה את הקהילה האתיופית בבונוס נוסף והציבור בארץ התחיל להבין, להסתכל ולראות בצורה אחרת את הדימוי של הקהילה האתיופית בתקשורת, וסטריאוטיפים שהיו נשברו.

קולט אביטל: עוד לפני השתתפותה של מהרטה בתוכנית הזאת, אנחנו החלטנו שיום אחד אנחנו נקדיש גם ישיבה מיוחדת להישגים של הקהילה הזאת.

קולט אביטל: אנחנו שמענו על הישגים גם במסגרת ישיבה שקיימנו עם הפרויקט הלאומי האתיופי.

קולט אביטל: אנחנו שמענו שם גם על התקדמות מאוד יפה בנושא זכאות לבגרויות בקרב בני הקהילה.

קולט אביטל: מהרטה, דרכך ודרך אנשים אחרים נוספים שהצליחו במערכת המשפט ובצבא ובארגונים וולונטריים, ובתקשורת עצמה, אנחנו רוצים לראות את הפאן הזה של ההצלחות.

קולט אביטל: זה לא אומר שעדיין לא ניצבים קשיים, גם עליהם אנחנו נדבר.

קולט אביטל: אבל להבנתי ולדעתי, כל אחד מכם ניצב היום בנקודה כזאת שהוא מהווה דמות לחיקוי בקהילה עצמה.

קולט אביטל: זה כמובן טוב ומשמח.

קולט אביטל: אני רוצה שנקבל דרך האנשים שנמצאים כאן סביב השולחן תמונה אחרת של מה שמתרחש בתוך הקהילה, ומה שעדיין ראוי להיעשות.

קולט אביטל: מהרטה, כמי שעסקה שנים רבות בהסברה, אני אומר למען הגילוי הנאות שמאוד התרשמתי מכישורייך.

קולט אביטל: אני הצבעתי עבורך, אבל כנראה שזה לא היה מספיק.

מהרטה ברוך: מכל מקום, טוב לשמוע את זה.

מהרטה ברוך: אני הגעתי לתוכנית "השגריר" ממניעים די אגואיסטים.

מהרטה ברוך: כשהוזמנתי להשתתף בתוכנית השיקולים שלי היו האם אני איהנה מזה או לא, האם זו תהיה חוויה מאתגרת.

מהרטה ברוך: כשהפרומואים התחילו לרוץ וכשקיבלתי תגובות מאנשים ברחוב, אני הבנתי שלא מדובר במהרטה שמופיעה בתוכנית טלוויזיה ונהנית מהאתגרים במשימות בתוכנית, אלא מדובר בזה שמהרטה נתפסת כמייצגת קבוצה.

מהרטה ברוך: זה משהו שקלטתי אותו בדיעבד, כי באמת לא נבחרתי לייצג וגם לא ראיתי את עצמי נציגה כאשר החלטתי לגשת לתוכנית הזאת.

מהרטה ברוך: כידוע לכם, הדרך היתה קשה מאוד.

מהרטה ברוך: היו בתוכנית רגעים מאוד קשים, אבל אני מאוד שמחה שלקחתי בה חלק.

מהרטה ברוך: אני גם שמחה שזוכרים שמהרטה הביאה את עצמה ואת הסיפור שלה, ואת האתיופיות שלה, וזה מה שהיא ניסתה למכור.

מהרטה ברוך: כלומר, לא ניסיתי להיות מישהי אחרת, ולא ניסיתי לספר סיפורים שהם לא חלק מהחוויות שלי, אלא ניסיתי להביא את מהרטה כפי שהיא, עם הקשיים שכרוכים בעלייה מאתיופיה, וגם להביא איזשהו פאן אחר של ישראל.

מהרטה ברוך: זה נכון שאיתן ויעל הם ישראלים, ורוב המתמודדים שם היו באמת ישראלים מובהקים, אבל אני רציתי להגיד שיש ישראלית שהיא קצת יותר כהה, ושזאת עובדה שאני חלק מהחברה הזאת.

מהרטה ברוך: הרבה פעמים הרגשתי שלא תמיד היה קל לקבל אותי כישראלית וכישראלית שתייצג את ישראל בחוץ לארץ.

מהרטה ברוך: שוב, אני שמחה שלקחתי בזה חלק.

מהרטה ברוך: הרבה פעמים קיבלתי תחושה שדווקא בבית ראו בי פחות מתאימה לייצג את ישראל, ובחוץ לארץ קיבלתי יותר קרדיטים.

מהרטה ברוך: זה כנראה אומר משהו על החברה שלנו בישראל, ושיש עוד הרבה מה לעשות.

מהרטה ברוך: אני לא יודעת אם ההשתתפות שלי השפיעה על הצורה בה אנחנו נתפסים בתקשורת.

מהרטה ברוך: אבל, מתגובות שאני שומעת מילדים ומנערים, אני מבינה שההשתתפות שלי עשתה להם כל כך הרבה.

מהרטה ברוך: זה גרם להם להאמין שאפשר להשתתף גם בתחרות כזאת שהיא קצת אליטיסטית שבה נוטלים חלק אנשים מובחרים, ושאפשר להגיע גם למקום שני ואולי גם לנצח.

מהרטה ברוך: אני מקווה שאני הצלחתי להעביר את המסר הזה לילדים ולנוער בישראל.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אנחנו נשמע עכשיו מוזמנים אחרים שגם הם סיפורי הצלחה בתוך הקהילה.

קולט אביטל: עו"ד אסרס, בבקשה.

עינת אסרס: מהרטה הדגיש בדבריה שיש לנו הרבה עוד הרבה עבודה בנושא הזה בחברה הישראלית.

עינת אסרס: אני מבינה שנושא הדיון היום הוא הצלחות בקליטת עליה מאתיופיה.

עינת אסרס: אנחנו יכולים לדבר על זה שיש הצלחות, ושבמוסדות להשכלה גבוהה יש נכונות לקלוט.

עינת אסרס: יש בחברה רצון לקלוט, אבל צורת הקליטה לא מתאימה.

עינת אסרס: יכול להיות שזה נעשה בתום לב או מחוסר הבנה.

עינת אסרס: כל אחד יכול להצליח אם נותנים לו מקום והזדמנות.

עינת אסרס: צריך לפתוח את הקלפים ולומר שאנשים יכולים להשתלב במקומות מסוימים.

עינת אסרס: יש לנו על מה לעבוד.

מרינה סולודקין: את אומרת שאופן הקליטה לא היה מתאים, וגם אני חושבת כך.

מרינה סולודקין: אבל, אני רוצה להבין למה את מתכוונת כשאת אומרת שאופן הקליטה לא היה מתאים.

קולט אביטל: בדיונים אחרים אנחנו ראינו שיש פוטנציאל אדיר.

קולט אביטל: השאלה היא, מהי הדרך הטובה ביותר להוציא את הפוטנציאל הזה מן הכוח אל הפועל?

קולט אביטל: בואו נשכח לרגע את נושא המודעות החברתית.

קולט אביטל: אנחנו פה מדברים על השלטונות, על האנשים שאחראים על הקליטה אם זה במערכת החינוך ואם זה במקומות אחרים.

קולט אביטל: נראה לי שזה הנושא החשוב ביותר.

עינת אסרס: אני רוצה להעלות את נושא האקדמאים.

עינת אסרס: ישנם כרגע מאות אקדמאים שסיימו מוסדות להשכלה גבוהה.

עינת אסרס: אבל, הם לא שולבו במקומות תעסוקה.

עינת אסרס: מוסדות הציבור צריכים לקלוט לפחות את חלקם.

עינת אסרס: צריך לשלב אותם בעבודות ציבוריות.

עינת אסרס: צריכה להיות קליטה ישירה במציאת פתרון לתעסוקה, אבל זה לא נעשה.

עינת אסרס: מאז שקבלתי רשיון עורך הדין נפגשתי עם אנשים בכירים ושמעתי כל מיני דעות כמו למשל: "אתם לא מהווים פה אינדיקציה חברתית או השפעה פוליטית, ולכן מי צריך לקלוט אתכם בתעסוקה, ושיש קבוצות אחרות של מובטלים".

עינת אסרס: אני לא מדברת על קבוצות אחרות.

עינת אסרס: יכול להיות שכאזרחים לכל דבר אנחנו כן נהווה השפעה פוליטית בעתיד אם נמצא לנו הנהגה.

עינת אסרס: אבל, צריכה להיות קליטה בתעסוקה במוסדות ציבור.

עינת אסרס: יש הכוונה של עולים לשכונות עוני ולפריפריה, וצריך להפסיק עם זה משום שזה מאוד משפיע על התקדמותם של העולים החדשים ושל הנערים.

עינת אסרס: צריך כרגע להכין אותם למעורבות בחינוך ולהסביר להם באיזה חברה הם נמצאים, ומהם החובות והזכויות שלהם כעולים כאן בארץ.

עינת אסרס: צריך לתת להם כלים ולעזור להם.

עינת אסרס: אנחנו רואים את הכישלון בחינוך, אנחנו רואים נשירה מבתי הספר.

עינת אסרס: הדברים האלה נובעים מחוסר התייחסות נכונה לצרכים של בני הקהילה.

עמיהוד בהט: אנחנו רואים פה את התוצרים המוגמרים.

עמיהוד בהט: אם יהיו עוד כמה כאלה אז פתרנו את הבעיה.

עמיהוד בהט: מדברים על כשלון בחינוך, אבל למה לא לראות את ההצלחה בחינוך?

עמיהוד בהט: את אומרת שאם יש כישלונות זה בגלל החינוך, ואם יש הצלחות זה למרות החינוך?

קולט אביטל: לא, השאלה היא מה חסר.

עמיהוד בהט: אני רוצה לשמוע ממך ומאחרים את המסלול שהם עברו עד שהם הגיעו למה שהגיעו.

עינת אסרס: אני עליתי לארץ בשנת 1991 ב"מבצע שלמה", וסיימתי פה תיכון ואוניברסיטה.

עינת אסרס: הגעתי לארץ בגיל 14 עם השכלה בסיסית.

עינת אסרס: באתיופיה הייתי תלמידה מצטיינת, אהבתי ללמוד.

עינת אסרס: היה לי פוטנציאל והיה לי רצון, וכשבאתי לפה ידעתי מה אני רוצה.

עינת אסרס: אבל, מגיעים לכאן נערים שהם נטולי השכלה וגם ההורים שלהם הם נטולי השכלה.

עינת אסרס: אין לאותם נערים כלים, וכאן הם נופלים בין הכיסאות.

עמיהוד בהט: את הגעת לארץ בגיל 14.

עמיהוד בהט: זה אחד הגילאים הקשים ביותר להגיע למדינת ישראל, אולי רק גיל 16 שנים הוא יותר גרוע.

עמיהוד בהט: מבחינת העיתוי, זה הגיל הכי קשה.

עמיהוד בהט: את עורכת דין צעירה.

עמיהוד בהט: כלומר, לא עברו הרבה שנים מאז שבאת לארץ.

עמיהוד בהט: אומנם למדת באתיופיה, אבל לכאן את הגעת עדיין עם פער בשפה העברית וביהדות.

עמיהוד בהט: למרות זאת, את מופיעה פה בפני ועדה בכנסת וההופעה שלך היא פשוט מדהימה.

עמיהוד בהט: האם ההופעה שלך פה קשורה להצלחה של מישהו בקליטה?

עינת אסרס: אבל, זוהי דוגמה בודדת להצלחה.

עינת אסרס: כמה עורכי דין יוצאי אתיופיה יש?

עינת אסרס: אתה יכול לבקר בבתי כלא ולראות כמה נערים יש שם.

עמיהוד בהט: תאמיני לי שאני מכיר את העובדות.

עמיהוד בהט: אבל, אני רוצה ללמוד מהמודל המוצלח.

עינת אסרס: המודל המוצלח בא להגיד מה קורה בשטח, והדברים בשטח מדברים בעד עצמם.

עמיהוד בהט: אני שואל, מה במסלול של הבודדים המוצלחים היה טוב?

בתיה איוב: ההצלחה קשורה לשאלה לאילו בתי ספר נשלחו הילדים, מי היו המורים שלו?

בתיה איוב: האם המורים האמינו בהם כן או לא?

עמיהוד בהט: זה מה שאני רוצה לשמוע.

קולט אביטל: כיוון שאנחנו מדברים בדרך כלל על הכישלונות, כדאי שננסה באמת גם לבדוק איפה היו הצלחות ולמה.

עמיהוד בהט: בדיוק.

קולט אביטל: כשילד עולה בא ממשפחה שיש בה כבר השכלה אז זה כבר מקדם טוב.

קולט אביטל: אבל, אם מדובר בילד עולה שלמשפחתו אין את הכלים לתת לילדים את היכולת הזאת אז לנו כחברה ולכם כמשרד חינוך ולארגונים הוולונטריים יש תפקיד נוסף והוא לעבוד גם עם ההורים וגם עם הילדים.

קולט אביטל: השאלה כאן, אילו מודלים ובאילו מקומות כן הצליחו, ולמה?

קולט אביטל: וכן, אילו מודלים ובאילו מקומות נכשלו, וכמובן למה?

קולט אביטל: זה מה שאנחנו מנסים לברר.

עמיהוד בהט: זו שאלתי.

קולט אביטל: האם בבית הספר היתה עזרה נוספת לעולים?

קולט אביטל: האם היו שיעורים או שעות נוספות?

עינת אסרס: אני למדתי בבית ספר "מקווה ישראל" שבו רוב התלמידים היו עולים מאתיופיה.

עינת אסרס: היו שיעורים והיו שעות נוספות.

עינת אסרס: התלמידים האתיופים שכן השקיעו ולמדו בבית הספר הם תלמידים שרכשו השכלה כבר באתיופיה, וכמעט כולם סיימו את הלימודים בכיתה י"ב.

עינת אסרס: אנחנו ידענו מה אנחנו רוצים.

עינת אסרס: אנחנו תמיד שאפנו להגיע ללימודים באוניברסיטה.

קולט אביטל: האם יש לנו סטטיסטיקה כמה אקדמאים יש עכשיו בקרב הקהילה?

עמיהוד בהט: בכנס הסטודנטים דיברו על 2,500.

בתיה איוב: ישנם בערך 1,500 סטודנטים מן המניין.

קולט אביטל: מדובר על 1,500 סטודנטים מתוך קהילה של 91,000 עולים.

קולט אביטל: בתיה איוב מתוך 105,000 עולים, וזה כולל את ילידי הארץ.

קולט אביטל: זה פחות מאחוז אחד של הזכאים.

קולט אביטל: כמה מהם מקבלים מלגות ממינהל הסטודנטים?

בתיה איוב: כמעט כולם.

קולט אביטל: כלומר, מינהל הסטודנטים הוא בהחלט גוף שנותן את הכלי הנוסף.

מהרטה ברוך: אין ספק שבלי מינהל הסטודנטים אף אחד לא היה מגיע לאקדמיה.

עינת אסרס: ישנו כישלון במערכת החינוך והוא מוכח.

עינת אסרס: הרוב של אלו שנמצאים היום באקדמיה ואלו שיש להם תארים הם אותם אלה שהיה להם בסיס מלכתחילה באתיופיה.

קולט אביטל: עו"ד עמנואל הדנה, אתה תובע צבאי בפרקליטות באיו"ש ובחבל עזה.

קולט אביטל: תאמר לנו בבקשה מתי עלית לארץ, ותתאר לנו בקצרה את המסלול שאתה עברת.

עמנואל הדנה: להבדיל מרוב העולים, אני לא עליתי דרך סודאן אלא עליתי עם ההורים דרך אדיס.

עמנואל הדנה: עליתי ארצה בסוף שנת 1985.

עמנואל הדנה: לאחר מכן למדתי בישיבת "הדרום" שהיא ישיבה תיכונית.

עמנואל הדנה: אין לי טענות כלפי הישיבה משום שהיא היתה ממש טובה.

עמנואל הדנה: לאחר מכן נשלחתי למרכז "שפירא" שהוא מרכז טכנולוגי, וכאן יש לי כן טענות.

עמנואל הדנה: אני הבנתי בסוף השנה כי אין אפשרות להוציא תעודת בגרות במקום הזה, ולכן ביקשתי לעבור למקום אחר.

עמנואל הדנה: התשובה שקיבלתי היתה: "טוב היה אילולא לא הגעת.

עמנואל הדנה: אבל, משהגעת אתה מסיים את המסלול הזה".

עמנואל הדנה: היתה קבוצה של תלמידים אתיופים יחד איתי ואז עשו מיון כשלא ברור לי לפי אילו אמות מידה הוא נעשה.

עמנואל הדנה: העניין הזה שמור למערכת.

עמנואל הדנה: נאמר לנו שחלק מאיתנו ילמד במערכת דו שנתית, כלומר רק את השפה העברית מכונאות ונגרות, ואילו החלק האחר ילמד משהו שיביא אותו אולי לשליש בגרות.

קולט אביטל: אתה למעשה אומר שהציפיות מכם היו נמוכות.

עמנואל הדנה: אני הבאתי את המקרה שלי כדוגמה כדי להמחיש שלא התלמיד ולא ההורה ולא נציגות הקהילה מעורבים בקבלת ההחלטות בעניינם, וזה שורש הבעיה.

עמנואל הדנה: אנשים מוצאים את עצמם נאחזים במראה עיניהם ואלו הן התוצאות.

עמנואל הדנה: יושבים כאן אנשים אקדמאים ועורכי דין, אבל העובדות בשטח הן אחרות.

עמנואל הדנה: ישנם גורמים שונים שהביאו למצב החיובי או השלילי של יוצאי הקהילה.

עמנואל הדנה: אני רוצה לומר שלאחר מכן הגעתי בדרך לא דרך לבית הספר התיכון "ימין אורד", ואותו סיימתי.

עמנואל הדנה: משם הלכתי ללמוד חינוך שנה ראשונה באוניברסיטת בן גוריון.

עמנואל הדנה: אני למדתי דרך מינהל הסטודנטים ואין לי טענות כלפיהם.

עמנואל הדנה: הם אלו שעזרו לי, הם מימנו לי את שכר הלימוד.

עמנואל הדנה: באוניברסיטת בן גוריון החלטתי שאני רוצה ללמוד משפטים, והתעקשתי מאוד על כך.

עמנואל הדנה: אני מוכרח לציין שלקח לי הרבה מאוד זמן להתקבל ללימודים באוניברסיטת תל-אביב מלסיים את התואר.

קולט אביטל: האם לא רצו לקבל אותך?

עמנואל הדנה: כן, יש שם מחסום מאוד מאוד בעייתי.

קולט אביטל: האם המחסום הזה הוא מחסום שניצב בפני כול אלה שרוצים ללמוד משפטים?

עמנואל הדנה: אני לא יודע מה היה לפניי, אבל אני הייתי השני שהגיע לאוניברסיטת תל-אביב.

עמנואל הדנה: היה רעש גדול כשנכנסתי ללמוד באוניברסיטה.

עמנואל הדנה: אני זוכר שנערך באוניברסיטה כנס שבו נדרשתי להציג כי יש גידול של 100% במספר הסטודנטים האתיופים באוניברסיטת תל-אביב.

קולט אביטל: דרך אגב, זה לא קשה.

קולט אביטל: זו עלייה מאחד לשניים.

עמנואל הדנה: אני מוכרח לציין את זה משום שזה היה מצב מאוד עגום, ואני מאוד התנגדתי לזה.

עמנואל הדנה: אני התבקשתי מספר פעמים על-ידי דקאן הסטודנטים להציג את אותו נתון גם בפני חבר הנאמנים למרות שלא רציתי לעשות זאת.

קולט אביטל: האם ידוע לך האם הקשיים שעמדו בפניך בקבלה ללימודים באוניברסיטת תל-אביב הם גם קשיים שעומדים בפני סטודנטים אחרים, או בגלל היותך אתיופי?

מרינה סולודקין: חברת הכנסת קולט אביטל, אין כאן בכלל שאלה.

מרינה סולודקין: אני באתי מברית המועצות ואני מאוד מבינה אותו.

עמנואל הדנה: התחושה שלנו היתה שאוניברסיטת תל-אביב לא היתה מוכנה לקליטה מהסוג הזה.

עמנואל הדנה: בוועדות השונות אני טענתי שציון הפסיכומטרי הוא לא תקין ולא תקף לעניין של הסטודנטים האתיופים, מאחר והציון הפסיכומטרי בנוי על הקודים האתניים ועל התרבות של החברה שיצרה אותו.

עמנואל הדנה: אם רוצים לבדוק את יכולת הלמידה והתפיסה שלי אז צריך לבחון אותי לפי אמות המידה האתניים שלי, ולא על-פי אמות המידה של האחר.

קולט אביטל: נכון.

קולט אביטל: האם אתה היית בעתודה אקדמאית?

עמנואל הדנה: כן.

עמנואל הדנה: לצה"ל התגייסתי עם תואר ראשון כמתמחה.

עמנואל הדנה: התפקיד הראשון שלי בפרקליטות הצבאית היה של מרצה בבית הספר למשפט צבאי.

עמנואל הדנה: לאחר מכן, קיבלתי מינוי של תובע צבאי בקו הירוק, ובתפקיד הזה כיהנתי כשנתיים וחצי.

עמנואל הדנה: כיום קיבלתי מינוי על ידי מפקד אזור השטחים ויש לי תפקיד של תובע צבאי באיו"ש ובחבל עזה, ואחראי כוח-האדם.

עמנואל הדנה: אני אוהב לשים את העובדות על השולחן ואני גם אוהב לעשות השוואה למשפט משווה.

עמנואל הדנה: הנחת היסוד שלי תהיה שהחברה הישראלית היא סופר טובה בפאן הטכנולוגי, אבל סופר גרועה בפאן החברתי.

עמנואל הדנה: אם אני עושה היקש מהמשפט המשווה האמריקאי והאנגלי אני מוצא שעד שנות התשעים, עד המאה ה-19, היתה הפרדה מוחלטת בין השחור ללבן.

עמנואל הדנה: החברה הלבנה בארצות האלה לא היתה מוכנה בכלל לקלוט את מי ששונה ממנה.

עמנואל הדנה: הפעם הראשונה שבה מצאה החברה האמריקאית לנכון כן להיפתח היא ב-1896 בפסק דין "פלייסי" שקבע שהשחורים הם שווים בני שווים אבל לא בבית ספרנו, ולא בגנים ציבוריים.

עמנואל הדנה: ב-1954 בראון ניסה לתת הלכה הפוכה מההלכה שנקבעה בפסק דין "פלייסי" והוא קבע אינטגרציה בבית הספר וכו'.

עמנואל הדנה: רבותיי, זה קרה לפני למעלה ממאה שנים בארצות אחרות.

עמנואל הדנה: אבל, אני עדיין רואה את זה היום במדינה ישראל וזה כואב לי.

עמנואל הדנה: לדאבוני, יש בתי ספר שבהן יש הפסקות שונות וכיתות לימוד שונות שמבדילות בין התלמידים האתיופים לתלמידים האחרים.

עמנואל הדנה: איך אפשר לקבל את זה?

עמנואל הדנה: קרה אירוע מאוד חמור כאשר ילד בן שש מהעיר חדרה ביקש ללמוד בבית ספר הקרוב למקום מגוריו שהוא במקרה גם בית-הספר הטוב בחדרה.

עמנואל הדנה: אבל, בית-הספר סירב.

עמנואל הדנה: ההורים הגישו בג"ץ.

עמנואל הדנה: אבל, פרקליטות המדינה הולכת להגן על בית-הספר, וכמשיבה היא מגישה מחקרים של האוניברסיטה העברית ושל אוניברסיטת תל-אביב על כך שנשפך הון תופעות על הקהילה והוא לא מגיע.

עמנואל הדנה: למשל, ישנם ויכוחים שונים על הפרויקט הלאומי האתיופי, על השם של הפרויקט.

עמנואל הדנה: בפורומים האלה אין נציגות לחברה שלגביה מקבלים החלטות.

עמנואל הדנה: בתגובה לבג"ץ טענו הגופים השונים שהילד לא יתקבל משום שלאתיופים יש קשיי למידה.

עמנואל הדנה: אני מקבל את התשובה הזאת אבל לא ברמה פרטנית, אלא ברמה כללית.

עמנואל הדנה: המקרים הפרטניים של ההצלחות מראים שכל אחד ואחד שהצליח עשה בדרך מלחמת חורמה.

קולט אביטל: אתה אומר שבתי ספר מתבססים על מחקרים של אוניברסיטאות האומרים שכושר הלמידה או יכולת הילד האתיופי להסתגל היא פחותה משל אחרים, וכתוצאה מזה מערכת החינוך לא מקבלת אותם.

עמנואל הדנה: זה נכון, אבל אני לא רוצה לקבל את האמירה הזאת מהטעם הפשוט שאם המערכות השונות היו מושיבות בוועדות השונות גם נציגים מתוך הקהילה, אז הקול של האחר היה עולה על השולחן ואז ההחלטה שהיתה מתקבלת היתה הולמת יותר.

עמנואל הדנה: אבל, זה לא מה שקורה עם העלייה שבאה עכשיו, וגם לא בפורומים השונים של הקליטה.

עמנואל הדנה: יכול להיות שיאמרו לי שאלה שיושבים פה הם גם נציגי הקהילה.

עמנואל הדנה: אבל, השאלה הזאת היא קצת סבוכה.

עמנואל הדנה: לדעתי, נציג הוא לא מי שעובד במוסד כזה או אחר והוא בא לפה להשתתף בדיון.

עמנואל הדנה: אני נציג הפרקליטות, אבל אני לא חושב שאני נציג הקהילה.

עמנואל הדנה: לדעתי, היו צריכים לשבת כאן לא נציגים אתיופים שעובדים במשרד זה או אחר, אלא אדם שצמח מתוך הקהילה שכל מבוקשו הוא טובת הקהילה.

מהרטה ברוך: כל מי שהצליח להתבלט בדרך כלשהי, נאלץ בסופו של דבר לעבוד במערכות שמטפלות בקליטה.

מהרטה ברוך: זו גם סוגיה שראוי להתייחס אליה.

עמנואל הדנה: זה מצוין, אבל זה לא בהכרח אומר שהוא נציג הקהילה.

בתיה איוב: אני מנכ"לית של האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה, ובדרך כלל אני "זוכה" על הדברים הקשים.

קולט אביטל: עד כמה אתם מיוצגים בתוך פורומים שמקבלים החלטות לפחות ברמות של מערכת החינוך וכו'?

קולט אביטל: האם יש ייצוג?

בתיה איוב: כארגון אנחנו מצליחים לדחוף את עצמנו.

בתיה איוב: זה לא בגלל שפותחים לנו דלתות, אלא בגלל שאנחנו מצליחים לדחוף את עצמנו ואנחנו משמיעים את קולה של הקהילה בוועדות השונות ובהחלטות השונות שמתקבלות.

בתיה איוב: יש הבדל בין קול אותנטי, אמיתי וביקורתי שרוצה לעשות שינוי חיובי, לבין ייצוג רק בגלל שהוא אתיופי.

קולט אביטל: האם את רוצה להגיד שאנשים נבחרים לוועדות כדי לצאת ידי חובה ולהגיד: הנה, גם לנו יש אתיופי פה?

בתיה איוב: כן.

בתיה איוב: בהרבה מקרים ובהרבה פרויקטים מאוד גדולים מגייסים הרבה מאוד כסף על גב הקהילה.

בתיה איוב: בשיווק הפרויקטים אומרים הרבה פעמים שנציגי הקהילה מעורבים בפרויקט.

בתיה איוב: ברוב המקרים הנציגים עצמם לא יודעים מה מתרחש בתוך הקהילה, הם לא יודעים קרוא וכתוב, הם לא מבינים את המערכות שמסובבות אותם.

בתיה איוב: עם זאת, אני רואה הרבה הצלחות.

בתיה איוב: מר בהט, ההצלחות הן לא בזכות המערכת.

בתיה איוב: מדובר בבודדים שהצליחו למקומות שונים.

קולט אביטל: אבל, יש גם שוני או התקדמות כלשהי אפילו ברמה הסטטיסטית.

קולט אביטל: אנחנו בכל זאת רואים שיותר ילדים מגיעים עד הבגרות, ויותר ילדים זכאים לבגרות.

בתיה איוב: אבל, יש הבדל בין אלה שזכאים לבגרות לאלו שמקבלים בגרות שהיא שווה לכניסה למערכת החינוך.

בתיה איוב: יש פער מאוד גדול בין שני הדברים האלה.

בתיה איוב: יש גידול, אבל השינוי הוא לא כל כך משמעותי.

בתיה איוב: נשפך ים של כסף על הקהילה מצד תורמים מחו"ל וגם מהממסד, והיינו צריכים לראות תוצאה שהיא קצת יותר מסיבית.

בתיה איוב: אבל, זה לא קורה.

בתיה איוב: נשאלת כאן השאלה, לאן נשפך כל הכסף הזה?

בתיה איוב: ההצלחות של הבודדים הן משום שהאמינו באנשים האלה, ניתנה להם הזדמנות.

בתיה איוב: הציבו להם רף מאוד גבוה, לא רף של אתיופי אלא רף שהוא שווה לכול דבר.

בתיה איוב: ברגע שמציבים לך רף מאוד גבוה אז אתה שואף ואתה מגיע לשם.

בתיה איוב: ההצלחות שאנחנו רואים צריכות לעודד אותנו שהקהילה הזאת היא בעלת פוטנציאל, ושזה לא משהו שנופל מהשמיים.

בתיה איוב: אם ישקיעו במקומות הנכונים ואם יתנו את התמיכה הנכונה, נוכל לראות תוצאות.

בתיה איוב: לפני כשבוע חזרתי מביקור בארצות הברית שבמהלכו ליוויתי משלחת של תשעה סטודנטים למשפטים ועורכי דין יוצאי אתיופיה במטרה לעשות הסברה בארצות הברית.

בתיה איוב: המשלחת הזאת יצאה מטעם ארגון שנקרא "ISRAEL AT HEART" שהוא הארגון שבמסגרתו התמודדה גם מהרטה ברוך.

בתיה איוב: אנחנו חזרנו לארץ עם תחושה שאנחנו יותר מבוקשים שם מפה.

קולט אביטל: מזמן נאמר "אין נביא בעירו".

מרינה סולודקין: את אומרת שיש נציגים שהם לא אותנטיים, ואני אומרת לך שכך זה קורה בכל קהילה, גם אצלנו.

בתיה איוב: זה נכון, משום שבעיות קליטה והגירה הן לא יוצאות דופן רק לעולי אתיופיה.

בתיה איוב: זוהי בעיה כוללנית שקיימת בכל מקרה של הגירה, ואני חושבת שאנחנו צריכים ללמוד גם מבעיות הגירה של מדינות אחרות כלפי קבוצות אתניות אחרת, כדי שנוכל ליישם חלק מהדברים.

קולט אביטל: אני מוכרחה להגיד שבנושאים האלה אנחנו מטפלים קצת יותר, ויותר מערכות מטפלות במהגרים מאשר מדינות אחרות.

קולט אביטל: זה לא נמדד תמיד בהצלחות.

קולט אביטל: אבל, אם תשווי אותנו למדינות הגירה אחרות כמו קנדה ואוסטרליה אז תראי שלא מתעסקים שם במערכות כל כך רבות כמו חינוך ודיור כפי שאנחנו מתעסקים.

קולט אביטל: נותנים שם לאדם את הכלים ואומרים לו: תסתדר בעצמך.

קולט אביטל: ההגירה לשם היא גם די סלקטיבית.

קולט אביטל: אני לא אומרת שאנחנו לא יכולים ללמוד, אבל בכל זאת ישנו הבדל.

בתיה איוב: אני הייתי מהגרת גם בקנדה, ויש לי אפשרות להשוות בין ההשתלבות שלי בקנדה לעומת מה שקורה פה, כך שאני לא תמימה ואני לא עיוורת למה שקורה במקומות שונים.

בתיה איוב: יש כל כך הרבה מערכות שמטפלות בקליטה, אבל אין קשר בין המערכות השונות.

בתיה איוב: צריך לשאול, למה דווקא לגבי יוצאי אתיופיה הקליטה היא דרך קליטה מרכזי קליטה ולא קליטה ישירה?

בתיה איוב: האם הקליטה דרך מרכזי הקליטה עשתה משהו לעולים מאתיופיה?

בתיה איוב: אנחנו רואים שקליטה של אוכלוסיות אחרות היא ברוב המקרים קליטה ישירה, ואנחנו כן רואים איזשהי חופשיות מסוימת.

מרינה סולודקין: כשמדובר בעליה של מיליונים קשה לבנות מספיק מרכזי קליטה, ולכן הקליטה היא ישירה.

בתיה איוב: אבל את יכולה לראות שבמקרים של יוצאי אתיופיה יש הרבה מאוד תלות.

קולט אביטל: אנחנו נשמע עכשיו את צגה מלקו שהיא מנהלת השידורים בשפה האמהרית.

צגה מלקו: קודם כל, אני רוצה לברך את הוועדה ואת היושבת ראש על קיום הדיון הזה.

צגה מלקו: אני באה הרבה לסקר את הנעשה בישיבות הוועדה.

קולט אביטל: אנחנו גם רוצים להודות לך על העזרה בכינוס הפורום הזה.

צגה מלקו: הגיע הזמן לספר סוף סוף את סיפורי ההצלחה.

צגה מלקו: למרות שסיפורי ההצלחה הם טיפה בים הם מאוד משפיעים בתקשורת הישראלית.

צגה מלקו: אני חושבת שההשתתפות של מהרטה ברוך בתוכנית "השגריר" עשתה המון לצורה שבה רואה אותנו עכשיו החברה הישראלית.

צגה מלקו: מהרטה, אני רוצה לומר לך שהבנים שלי מדבריך עלייך הרבה.

צגה מלקו: אני מצטרפת לדבריהם של חבריי.

צגה מלקו: בדרך כלל בכל מה שקשור לעלייה של יוצאי אתיופיה ובקליטתם ההחלטה מתקבלת על-ידי גופים אחרים ללא שיתוף של הקהילה.

צגה מלקו: זה מה שהיה עד היום ברוב המקרים והמצב הזה גם ממשיך.

צגה מלקו: אני עליתי לארץ בגיל 16,5 שנים מייד לאחר שסיימתי את לימודי התיכון באתיופיה.

צגה מלקו: לאחר שהגעתי לפה למדתי חמישה חודשים באולפן, ואז היתה החלטה גורפת שבנות אתיופיות דתיות לא מתגייסות לצה"ל.

צגה מלקו: אני לא התגייסתי לצבא, והפכו אותי לדתייה למרות שלא הייתי דתייה.

צגה מלקו: אני מרגישה שפספסתי חלק מהישראליות.

צגה מלקו: בהתחלה כל יוצאי אתיופיה הלכו לפנימייה דתית של "עליית הנוער".

צגה מלקו: לפעמים אני גם מסתכלת על חצי הכוס המלאה ולא רק על חצי הכוס הריקה.

צגה מלקו: העלייה האתיופית היא עלייה של צעירים והבסיס הוא חינוך של הדור הצעיר.

צגה מלקו: יש לדור הזה פוטנציאל וצריך לתת לו הזדמנות.

צגה מלקו: סיפורי ההצלחה הם בודדים והם לא מייצגים את כל הקהילה.

צגה מלקו: אני שמחתי על הדיון הזה כאן בוועדה, ולפני שהוא התחיל אני ועו"ד עינת אסרס הופענו בערוץ הכנסת ונשאלנו שאלה שמאוד עצבנה אותי.

צגה מלקו: המראיין אמר לנו שאנחנו באנו היום כדי לכסות ולא כדי לחשוף וזה מאוד הרגיז אותי.

צגה מלקו: צריך לעבוד בשני כיוונים.

צגה מלקו: כלומר, צריך להראות גם את סיפורי ההצלחה ושיש לנו עכשיו כמה עורכי דין, כמה רופאים, דבר שלא היה לנו לפני עשר שנים.

מרינה סולודקין: בשביל מה צריך לשאול שאלות פרובוקטיביות בערוץ הכנסת?

מרינה סולודקין: ערוץ הכנסת הוא ערוץ שאמור לדווח ולתת מידע.

מרינה סולודקין: זה לא ערוץ בידור.

מהרטה ברוך: אבל, השאלה שהן נשאלו היא שאלה לגיטימית.

מהרטה ברוך: אנחנו מדברים היום על סיפורי ההצלחה כאן בוועדה ואני שואלת את עצמי האם נכון לדבר רק על סיפורי ההצלחה כאשר בשטח יש בעיות?

קולט אביטל: עובדה היא שזה לא מה שקורה.

קולט אביטל: אנחנו רוצים להבין מה קרה כדי שתצליחו, ומה חסר לאחרים.

צגה מלקו: צריך לעבוד בשני כיוונים.

צגה מלקו: החברה הישראלית יודעת רק על הבעיות של יהודי אתיופיה.

צגה מלקו: אני לא אומרת שאין בעיות, יש לנו המון בעיות וצריך לנסות לפתור אותן.

צגה מלקו: אבל יחד עם זאת, צריך להראות גם את סיפורי ההצלחה, ולא לדבר רק על זה שאישה אתיופית נרצחה על-ידי בעלה.

צגה מלקו: יש הרבה אנשים במדינת ישראל שחיים רק מהתקשורת, והם מקבלים את מה שמשווקים להם.

צגה מלקו: נכון שסיפורי הצלחה הם לא דברים מעניינים.

צגה מלקו: אני זוכרת שמגיש חדשות בערוץ 10 אמר פה שסיפורי הצלחה לא מעניינים אותו.

צגה מלקו: אבל, אני חושבת שסיפורי הצלחה צריכים כן לעניין.

צגה מלקו: לדעתי, מהרטה ברוך עשתה המון בדרך בה רואים את עולי אתיופיה.

צגה מלקו: צריך לחשוף את סיפורי ההצלחה למרות שהם טיפה בים.

צגה מלקו: אני מנהלת את שידורי הרדיו שהוא הכלי הכי מרכזי והכי משפיע שיש היום לקהילה.

צגה מלקו: בני הקהילה מאזינים היום לרדיו משום שזהו הכלי היחיד עבורם לקבל אינפורמציה.

צגה מלקו: רוב הקהילה היא אנאלפבתית.

צגה מלקו: אני בעבודתי נתקלת בהמון בעיות שיש לקהילה.

צגה מלקו: אנשים רואים בנו עורכי דין, רופאים, עובדים סוציאליים.

צגה מלקו: הבעיות העיקריות הן חינוך ותעסוקה ואסור לשכוח את זה.

צגה מלקו: צריך לספק תעסוקה למי שמצליח.

צגה מלקו: לא יכול להיות שסטודנט אתיופי שמסיים תואר ראשון ותואר שני יעבוד בעבודות שמירה.

צגה מלקו: אני לא מזלזלת בעבודות שמירה, אבל איזה דגם הוא מהווה לאחיו הצעירים ולשאר האנשים אם הוא עובד בשמירה למרות שיש לו תארים אקדמאים?

צגה מלקו: בעבודות שמירה מרוויחים שכר מינימום.

צגה מלקו: הילדים הצעירים שואלים את עצמם בשביל מה להשקיע כל כך הרבה שנים בלימודים אם אחר כך עובדים בעבודות שבהן מרוויחים שכר מינימום.

צגה מלקו: אני לא מתביישת לומר שהאוניברסיטה "העברית" ואוניברסיטת תל-אביב הן אוניברסיטאות סנוביות שלא מוכנות לקבל את העולים.

צגה מלקו: אי אפשר לדבר רק על השכלה גבוהה, אלא צריך לדעת לקלוט את הסטודנטים.

צגה מלקו: לא יכול להיות שסטודנט ישקיע יותר זמן בקבלה לאוניברסיטה מהזמן שהוא מקדיש לסיום הלימודים לתואר.

קולט אביטל: רבותיי, חברת הכנסת מרינה סולודקין ואני הולכות עכשיו למליאה כדי להצביע.

קולט אביטל: אנחנו נשתדל לשמור על הממשלה.

קולט אביטל: חזרנו, ובינתיים הצטרפו אלינו חברי התיאטרון שאת ההצגה שלהם ראינו לפני שבועיים-שלושה, והצטרף אלינו גם אינברם אליאס סטודנט למשפטים.

קולט אביטל: אנחנו שמענו פה כמה טענות עיקריות.

קולט אביטל: אחת הטענות היא שלמרות שיש אקדמאים בוגרי אוניברסיטאות, הם לא נקלטים בשוק העבודה.

קולט אביטל: זו אחת המסקנות שנצטרף לדון בה.

קולט אביטל: הטענה השנייה היא שההצלחות במערכת החינוך היא של כאלה שיש להם כבר רקע מוקדם, ויש מעט מאוד עולים מצליחים שבאים ללא קרע.

קולט אביטל: יש איזשהי בעיה לגבי ניצול הפוטנציאל.

מהרטה ברוך: אני לא מסכימה עם הטענה הזאת.

מהרטה ברוך: אני הגעתי לארץ בגיל עשר מבלי לדעת קרוא וכתוב אפילו באמהרית.

קולט אביטל: אני חוזרת על מה שהושמע פה כטענות, אני לא אומרת שאלו המסקנות.

קולט אביטל: זהו בדיוק הזמן שבו תוכלו להגיב על הטענות האלה.

קולט אביטל: הטענה השלישית אמרה שהקול האתיופי אינו נשמע מספיק במקומות שבהם מקבלים את ההחלטות, וממילא גם אלה שנמצאים במקומות האלה אינם בהכרח מייצגים את הקהילה עצמה.

קולט אביטל: אלו שלושת הטענות העיקריות שאני שמעתי עד עכשיו.

עינת אסרס: היתה גם טענה שדיברה על כך שהאוניברסיטאות צריכות להיות יותר פתוחות.

קולט אביטל: כן.

משה סמו: אני עורך דין מזה חמש וחצי שנים.

משה סמו: יש לי גם תואר במינהל חינוכי.

משה סמו: עליתי לארץ בשנת 1980.

משה סמו: אני לא מקבל את הקביעה שאומרת שמי שהצליח הוא זה שבא עם רקע קודם.

משה סמו: לי למשל לא היה רקע קודם.

משה סמו: אני הגעתי לארץ בגיל יחסית צעיר, בגיל שמונה, והתחלתי את כל מערכת הלימודים שלי בישראל.

משה סמו: עשיתי שנה אולפן, ואחר כך שולבתי בכיתה רגילה.

משה סמו: אני לא גרתי במרכז קליטה, אלא עברתי מסלול של קליטה ישירה בכרמיאל.

משה סמו: אני גדלתי בסביבה רגילה שבה לא היו הרבה עולים.

משה סמו: המודלים שלי היו כמו מודלים של כל ילד ישראלי אחר.

משה סמו: אני בוגר ישיבה תיכונית בכפר הרוא"ה, וגם בוגר ישיבת הסדר.

משה סמו: לאחר מכן למדתי משפטים ומינהל חינוכי.

משה סמו: עבדתי כשנתיים במשרד פרטי, שלוש שנים במשרד המשפטים.

משה סמו: כרגע יש לי משרד בירושלים.

משה סמו: אני חושב שאם היו מפנים יותר תלמידים למוסדות עיוניים, למוסדות תיכוניים, לא למוסדות של עליית הנוער, ולא למוסדות מקצועיים, היינו רואים פה הרבה סיפורי הצלחה.

משה סמו: באמצע שנות השמונים בעיצומו של "מבצע משה" היתה החלטה להפנות את כל התלמידים למוסדות ממלכתיים דתיים.

משה סמו: אבל, לא למוסדות העיוניים, אלא למוסדות מקצועיים בתוך הזרם הממלכתי דתי.

משה סמו: היתה אפשרות לעשות בגרות, אבל התלמידים הופנו למסגרות המקצועיות כאשר בסוף הלימודים לא היה בידיהם שום דבר.

משה סמו: לא היתה בידם תעודת בגרות שאיתה הם יכלו להמשיך ללמוד במוסדות להשכלה גבוהה.

משה סמו: הם סיימו מסלולי מכונאות, במקרה הטוב מסלול הנדסאות, או י"ג-י"ד, אבל זה לא עוזר הרבה.

משה סמו: בתי הספר הדתיים והישיבות התיכוניות האליטיסטיות לא היו מוכנות לקלוט את העלייה.

משה סמו: אחר כך המצב התהפך.

משה סמו: אבל, עליית הנוער וגופים אחרים לא היו מוכנים כבר להפנות את התלמידים האלה למוסדות שבהן יש מסגרות עיוניות.

משה סמו: אני חושב שאם היו מתגברים את המגמות העיוניות בקרב התלמידים האלה אפשר היה למנות עוד סיפורי הצלחה.

משה סמו: כיום המגמה של הפניית תלמידים לפנימיות ולמוסדות קצת נעצרה, והיא פחות חריפה.

קולט אביטל: אני חושבת שהיום המצב הוא הפוך ומפנים יותר בגלל שמדובר בעלייה בעיקר של פלאשמורה.

משה סמו: יש פחות הפניות, ויותר יותר תלמידים נשארים בבית.

משה סמו: הם לומדים בתיכונים מקיפים.

משה סמו: אני קשור גם לאגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה, ומדוחות שאנחנו עורכים אנחנו רואים שבתיכונים המקיפים יש הכוונה שהיא לא למסלולים העיוניים והיא לא לבגרות, ושיש מגמה של הנשרת תלמידים שהסיכוי שלהם להצליח הוא נמוך.

משה סמו: יש מנגנון של הנשרה סמויה.

משה סמו: כלומר, לבית הספר יש אינטרס שבבית הספר יישארו כמה שיותר תלמידים שמסוגלים להצליח בלימודי הבגרות משום שעם הנתון הזה הוא יכול להראות.

קולט אביטל: זוהי הפעם הראשונה שאני שומעת על מגמה כזאת שבתי ספר מנסים בצורה סמויה להכשיל תלמידים.

משה סמו: לא להכשיל.

משה סמו: אבל, למנהל בית ספר יש אינטרס שיותר תלמידים יצליחו, ולכן הוא מנשיר את זה שאין לו סיכוי להצליח.

משה סמו: הוא אומר לאותו תלמיד שאותו בית ספר לא מתאים לו ושכדאי לו ללכת לבית ספר אחר.

משה סמו: אלו דברים שידועים לרובנו כאן.

קולט אביטל: האם יש לך מקרים קונקרטיים או הוכחות על כך שבבתי ספר אומרים לתלמידים שהם לא יסיימו תיכון וכו'?

משה סמו: יש לנו דוחות של האגודה שמתבססים על מקרים שקיבלנו.

משה סמו: זה לא שהמצאנו אותם.

בתיה איוב: יש לנו דוחות ואפשר להעביר אותם.

עמנואל הדנה: אני יכול לתת דוגמה שאירעה בקרית מנחם בירושלים בשבוע שעבר.

עמנואל הדנה: מדובר בתלמידה בכיתה ט' שמגיעה מידי בוקר לבית הספר.

עמנואל הדנה: אבל, היא לא יכולה להשתתף בשיעורים במקצועות מסוימים למרות שהיא מגיעה לבית הספר.

עמנואל הדנה: כששאלתי אותה למה היא לא משתתפת בשיעורים והיא ענתה לי שהמורים אמרו לה שהיא לא כל כך חזקה במקצועות האלה ושהיא לא תיגש לבגרות.

עמנואל הדנה: לכן, היא עושה דברים אחרים במקום להשתתף בשיעורים האלה.

עמנואל הדנה: המסר הוא שהיא לא מסוגלת.

עינת אסרס: לא נותנים לה יכולת לבטא את היכולת ואת הכישורים שלה.

מרינה סולודקין: וכך קורה שמכשילים אותה מההתחלה.

מרינה סולודקין: קשה לתלמיד בכיתה ט' לעמוד מול המערכת.

אליאס אינברם: אני היום סטודנט למשפטים במימון אישי, לא דרך מינהל הסטודנטים.

אליאס אינברם: למדתי באוניברסיטת בן גוריון ניהול, ולאחר מכן למדתי בבית ספר "מנדל" למנהיגות חיובית חינוך ופילוסופיה.

אליאס אינברם: הייתי תלמיד בישיבת "בני-עקיבא" "נווה הרצוג" ואחר כך בכפר בתיה.

אליאס אינברם: אני רוצה לומר שהתחושה היא שיש למורה תפיסה עולם על התלמיד מראש.

אליאס אינברם: כולם רוצים לעזור, אבל המורה בא עם השקפת העולם שלו ועם הסטריאוטיפים שלו והוא זה שמחליט האם נראה לו שתצליח או לא, והאם הוא רוצה לקחת את התלמיד כאתגר או לא.

אליאס אינברם: בסופו של דבר נוצר מצב שתלמידים שבאמת רוצים להצליח לא מצליחים משום שהמורה חושב בצורה אחרת.

אליאס אינברם: בישיבה הייתי תלמיד גרוע משום שרציתי לברוח משם.

אליאס אינברם: אני אמרתי להם שאני תלמיד לא טוב ושאני מבקש מהם לסלק אותי מהישיבה.

אליאס אינברם: אבל הם אמרו לי: "לא, אנחנו נעזור לך".

קולט אביטל: כלומר, המערכת אמרה שאתה כן מסוגל והיא רצתה לעזור לך.

אליאס אינברם: נכון, אבל האינטרסים הם שונים לגמרי משום שעל כל ראש הם מקבלים כסף.

עמיהוד בהט: כשרוצים לעזור זה בגלל כסף, וכשלא רוצים לעזור זה לא בסדר.

אליאס אינברם: יש גם מורים טובים שהם משוחררים מתפיסות עולם ומסטריאוטיפים, והם כן נותנים הזדמנויות להצליח.

אליאס אינברם: אני למדתי בכפר בתיה ואני חושב ששם נותנים לך את כל האפשרויות.

אליאס אינברם: אני חושב שבנוסף לעניין החינוך, המפתח להצלחת עולי אתיופיה הוא גם רמת הביטחון האישי והסביבתי שיש למשפחה.

אליאס אינברם: אם למשפחה יש בית משלה ואם היא לא מוטרדת בבעיות פרנסה, אז יש סיכוי טוב שהילדים של אותה משפחה יצליחו.

אליאס אינברם: מדינת ישראל עשתה באמת עבודה יפה בתחום ההשכלה הגבוהה, ואני חושב שיש יותר ויותר אקדמאים.

אליאס אינברם: אבל, באוניברסיטאות שונות חזרו לעניין הסטריאוטיפים.

אליאס אינברם: אני חושב שאחרי שמשקיעים בתחום ההשכלה צריך לשחרר גם את מקומות העבודה מסטריאוטיפים.

אליאס אינברם: צריך לפתוח את משרדי הממשלה כך שיותר ויותר אתיופים יעבדו בהם.

אליאס אינברם: עובדה ידועה היא שלמהגרים אין מספיק קשרים חברתיים במשרדים ממשלתיים.

קולט אביטל: אף אחד מהם גם לא חבר מרכז.

אליאס אינברם: את ההצלחה אפשר למדוד במספר המשכילים בקרב בני העדה, אבל שם זה נעצר.

אליאס אינברם: 60% ממוצאי עבודה מוצאים עבודה דרך קשרים חברתיים, ורק מעטים מוצאים עבודה דרך העיתונות.

אליאס אינברם: הקשרים החברתיים של יוצאי אתיופיה במגזר העסקי ובמגזר הציבורי הם חלשים מאוד מאוד מאוד.

מרינה סולודקין: זה לא רק בעייתם של עולי אתיופיה.

מרינה סולודקין: ממחקר שנעשה כאן בכנסת רואים שאחוז יוצאי ברית-המועצות בשירות הציבורי הוא אפס פסיק כמה.

מרינה סולודקין: זו בעיה משותפת לדור ראשון של מהגרים.

מסרט וורקו: אני מרכזת תחום חינוך בלתי פורמלי במרכז הקליטה, ואני רוצה לומר שבשנה האחרונה יש איזשהי תפנית של גידול בכמות הילדים יוצאי אתיופיה שמשתתפים בתוכניות תומכות.

מסרט וורקו: הייתי רוצה להתייחס דווקא לאמון שהחברה צריכה לתת.

מסרט וורקו: אמון החברה הוא לא שלם.

מסרט וורקו: סיימתי קורס קצינות לפני כשתים עשרה שנה, וכאשר הסתובבתי עם הדרגות על הכתפיים החברה ראתה אותי כמי שקיבלה את הדרגות בחסד ולא בזכות, למרות שהייתי צריכה להשקיע אולי אפילו יותר משאר חברותיי לקורס.

מסרט וורקו: תמיד נמדדתי תחת איזשהי זכוכית מגדלת משום שאני שונה.

מסרט וורקו: כשהחלו לשדר את תוכנית "השגריר" בה השתתפה מהרטה ברוך התחלתי לצערי לקבל תגובות שאומרות שמהרטה נמצאת בתוכנית הזאת משום שהיא אתיופית.

מסרט וורקו: המחסום עדיין לא נפרץ, וזה חבל מאוד.

מסרט וורקו: לדעתי, יש הרבה מה לעשות כדי להעלות את מודעות החברה הישראלית גם ליכולות שלנו ושאנחנו לא מגיעים למקומות מסוימים רק בזכות זה שאנחנו אתיופים, אלא בגלל זה שאנחנו מסוגלים ויכולים.

מסרט וורקו: אולי זהו המקום לגיוס המדיה התקשורתית משום שהיא זו מציגה אותנו בכל הבעייתיות של החברה שלנו הקולטת והנקלטת.

מסרט וורקו: צריך להציג גם את המסוגלות שלנו.

מסרט וורקו: בשנה האחרונה הגדלנו את כמות התלמידים ובני הנוער מכיתה י' עד י"ב בכאלף תלמידים, וזאת מתוך אמונה שכרטיס הכניסה וסלילת הדרכים לחיים נורמטיביים בחברה הישראלית היא האקדמיה, וכדי להגיע לאקדמיה צריך להעלות את מספר הזכאים לתעודת בגרות, ולשם כך צריך לתת אותו תגבור שחסר לאותם תלמידים.

מסרט וורקו: תלמידים מסוימים צריכים תגבור משום שלהורים שלהם אין יכולת לתת להם בגלל מגבלות תקציב, או בגלל שההורים שלהם לא יכולים לעבוד איתם על תרגילים ועל שיעורי הבית, ואם זה בגלל שלמערכת הפורמלית אין יכולות.

מסרט וורקו: נכון לעכשיו, בתוכנית שנקראת "אופק לבגרות" משולבים כאלף תלמידים.

מסרט וורקו: זוהי תוכנית משותפת לג'וינט, משרד הקליטה ומכון "ברנקו-וייס".

מסרט וורקו: ישנה תוכנית אחרת שנקראת "למידה אחרת" והיא ממומנת על-ידי המשרד והיא מופעלת דרך החברה למתנס"ים והיא מכיתה ז' עד כיתה י"ב ובה יש כשמונה מאות תלמידים.

מסרט וורקו: אני מאוד מקווה שההצלחות שראינו בתוכניות הפיילוט של "אופק" לפחות יימשכו.

מסרט וורקו: כ-70% מהמשולבים בתוכנית הזאת סיימו את הלימודים עם תעודת בגרות.

קולט אביטל: כמה השקעה בכל ילד מבחינת שעות ישנה?

מסרט וורקו: זה שונה מתוכנית לתוכנית.

מסרט וורקו: בתוכנית "אופק" אנחנו מדברים על כתשע שעות שבועיות, כאשר התוכנית מתמקדת לא רק בתגבור הלימודי, אלא היא עובדת בכמה אפיקים כמו האפיק הקהילתי שהוא עבודה עם ההורים, ישנו האפיק הפדגוגי וישנו אפיק הלימוד הפרונטלי עם כל תלמיד ותלמיד, כאשר הלימוד נעשה בקבוצות קטנות ומצומצמות תוך חיזוק הדימוי העצמי.

מסרט וורקו: זוהי תוכנית תלת שנתית מכיתה י' עד כיתה י"ב.

קולט אביטל: את אומרת שכרגע קיימת השקעה וישנה שימת לב נוספת, הכוונה של הילדים, טיפוח הפוטנציאל שלהם, והתוצאות הן טובות וברורות.

אמיר טואבה: אני נציג הפרוייקט הלאומי.

אמיר טואבה: אני אקדמאי בעל תואר שני במדיניות ציבורית.

אמיר טואבה: אני מוכרח לציין שלצד אי ההצלחות בקליטת עולי אתיופיה מוכרחים לדבר גם על הצלחות בקרב יוצאי אתיופיה כי לקהילה יש דימוי שלילי.

אמיר טואבה: אני לא בטוח שילד אתיופי זקוק לפרויקט הזה ואני לא בטוח שלילד יש בעיות.

אמיר טואבה: בחברה הישראלית נוצר דימוי כלפי ילדים עולי אתיופיה כאילו הם ילדים שנמצאים במצוקה או ילדים בעייתיים.

אמיר טואבה: לא שופטים את האתיופי בזכות מה שהוא.

אמיר טואבה: אנשים יוצאי אתיופיה מצליחים בזכות עצמם ולא בגלל זכות או חסד שניתנו להם ממוסד כלשהו.

אמיר טואבה: הגיע הזמן להעלות באמצעי התקשורת את בעיית הדימוי שיש ליוצאי אתיופיה.

אמיר טואבה: אני חושב שההצלחות הן לא פחותות מהקשיים.

אמיר טואבה: רוב המבוגרים אינם דוברים את השפה העברית וזה דבר שמקשה עליהם פי כמה בחינוך ילדיהם.

אמיר טואבה: לכן, צריך להמשיך לתת להורים שיעורי עברית באולפן באופן מתמשך.

אמיר טואבה: ידיעת השפה העברית היא מצרך בסיסי בהתקשרות עם הסביבה.

אמיר טואבה: יכול להיות מצב שההורה הוא הורה טוב, אבל הוא לא מצליח לתקשר עם מנהל בית-הספר ועם הסובבים אותו בגלל שהוא לא יודע את השפה העברית.

קולט אביטל: נמצא איתנו כאן אלמו טספהן שהוא שחקן בתיאטרון הוולאגב.

קולט אביטל: אנחנו ראינו את ההצגה שלו.

קולט אביטל: אני רוצה לשאול אותו כמה שאלות.

קולט אביטל: ראשית, מהן תגובות הציבור להצגה שלכם?

קולט אביטל: איזה רמת עידוד אתם שואבים מהציבור?

קולט אביטל: ומהו הדבר שלו אתה זקוק כדי לפרוץ?

אלמו טספהן: רציתי להעלות היום פה הצגה, אבל לא איפשרו לי להכניס את כל האביזרים.

קולט אביטל: אנחנו נעשה את זה.

אלמו טספהן: אני אשמח מאוד.

אלמו טספהן: אני למדתי אומנות מודרנית ותיאטרון באוניברסיטת חיפה, ויש לי תואר B.A..

אלמו טספהן: כאומן אני נתקל במספר קשיים ואחד הקשיים הוא במציאת עבודה.

אלמו טספהן: אני הולך לעשות אודישנים, אבל אני לא מקבל תפקידים בגלל הצבע שלי.

קולט אביטל: האם היו לך מקרים ספציפיים שבהם לא התקבלת לאודישנים בתיאטרונים?

אלמו טספהן: כן.

מהרטה ברוך: לא מזמינים אותך לאודישנים, אלא אם כן צריכים אתיופי בהצגה.

אלמו טספהן: כן.

אלמו טספהן: לא מסתכלים על האתיופי כמקצוען, אלא רק על מוצאו.

אלמו טספהן: יצא לי לשחק עם מהרטה ברוך בהצגה הקודמת שנקראה "שחורים" ששוחקה בתיאטרון "אטלה".

אלמו טספהן: לצערי הרב, המוסד הזה נהרס בגלל פעילות לא חכמה של כמה אנשים.

אלמו טספהן: אנחנו כתבנו מכתבים ופנינו ל"אומנות לעם" ולאנשים שאמורים לתקצב את התיאטרון הזה, אבל אנחנו נתקלנו בתגובה שאמרה: הנה ניתנה לאתיופים הזדמנות, אבל הם לא יודעים לנצל אותה.

אלמו טספהן: מה שקרה הוא שהם לא חיפשו את האנשים שהם באמת אחראים לכישלון הזה, והם לא הענישו אותם.

אלמו טספהן: התיאטרון הזה לא קיבל סבסוד כפי שהיה בעבר.

אלמו טספהן: אני ייסדתי את להקה " אסקיסטה" והיא פועלת באוניברסיטת חיפה.

אלמו טספהן: אבל, גם שם נתקלתי בקשיים.

אלמו טספהן: אני נתבקשתי להביא מוצר מוגמר וזהו.

אלמו טספהן: אני עובד עכשיו בתיאטרון שבו אנחנו לוקחים סיפורי עם אתיופים.

אלמו טספהן: אמרו לי לספר את הסיפורים ולרדת מהבמה.

אלמו טספהן: כלומר, מבלי שאני אשאל על הזכויות שלי, על המשכורת שלי.

צגה מלקו: למה אתה מסכים?

אלמו טספהן: כי נמאס לי לעבוד בשמירה.

אלמו טספהן: אני מסכים לזה משום שאין לי ברירה אחרת, אני חייב לשרוד.

אלמו טספהן: ההצגות שאני מעלה על הבמה הן כל עולמי.

אלמו טספהן: אתם ראיתם אחת מההצגות שלי.

אלמו טספהן: אנחנו הופענו והצגנו את ההצגות שלנו בחוץ לארץ בכל מיני פסטיבלים, בפסטיבל עכו, בתיאטרון "תמונה" בתל-אביב.

אלמו טספהן: אנשים שצופים בהצגות שלנו עומדים נדהמים, הם פתאום מגלים שגם בקרב יוצאי אתיופיה יש כשרונות.

אלמו טספהן: הם רואים שאנחנו כן מסוגלים לעשות כל מיני דברים בדיוק כמו הצברים הישראלים.

קולט אביטל: אין להקה ואין אדם שלא נתקל בקשיים ושלא צריך להוכיח משהו.

קולט אביטל: כל אחד מכם פרץ מחסומים, וכל אחד מכם היה צריך לעבוד הרבה יותר קשה כדי להוכיח שהוא ראוי.

קולט אביטל: אני מאוד מזדהה עם מה שאתם עוברים משום שגם אני עברתי את המסלול הזה לא פעם אחת בחיים, בין אם זה עבר עליי כעולה ובין אם זה עבר עליי כאישה.

קולט אביטל: כדי להיות קונסול כללי בניו יורק גם אני הייתי צריכה להוכיח אלף פעמים שאני הרווחתי את זה ביושר, והייתי צריכה לעבוד אף יותר קשה מאחרים.

קולט אביטל: ככה החברה שלנו בנויה.

קולט אביטל: עם זאת, אני מנסה ללמוד מכם היום מהם הקשיים הנוספים שיש לכם.

קולט אביטל: אם אתה אומר לי שהקושי הנוסף שלך הוא בגלל שאנשים חושבים שאתיופי הוא לא מספיק מוכשר כמו אחרים וזה גורם לך לא להגיע לתיאטרון הכללי בגלל שלא נותנים לך אודישנים, אז זה דבר שאני צריכה ללמוד אותו, ואני גם צריכה לפעול כדי לפתוח את הדלתות.

קולט אביטל: זה התפקיד שלנו פה בוועדה.

קולט אביטל: אם אני שומעת שאנשים גומרים אוניברסיטאות והם לא מתקבלים לשירות הציבורי, אז אני וחברתי צריכות לפעול אצל נציב שירות המדינה, או אולי בחקיקה.

בתיה איוב: יש כבר חקיקה שמקודמת על-ידי חבר הכנסת מיכאל איתן.

בתיה איוב: נדמה לי שהצעת החוק עברה קריאה טרומית.

קולט אביטל: אני חברה בוועדת החוקה ואני יכולה לנסות לקדם את הצעת החוק הזאת מעכשיו.

קולט אביטל: אנחנו צריכים לשמוע מהו הדבר שאתם חושבים שהוא מכשול נוסף בדרכם.

קולט אביטל: חשוב לי לשמוע את זה כרגע.

מולועלם טמייט: אנחנו כל הזמן אומרים שנשפך כל כך הרבה כסף, אבל לא רואים תוצאות.

מולועלם טמייט: תוכנית "השגריר" אכן עזרה בשיפור הדימוי של האתיופים.

מולועלם טמייט: אבל מעבר לזה, צריך לעשות איגום משאבים וגם לצאת בקמפיין.

מולועלם טמייט: החברה צריכה להחליף את הדיסקט בכל מה שנוגע לדימוי של אתיופי.

מולועלם טמייט: אני אהיה עצמי, אני לא אהיה כמו מהרטה ברוך, ובתיה איוב לא תהיה מהרטה ברוך.

מולועלם טמייט: הצלחות של אתיופים נתפסות בחברה כהצלחות של בודדים, והחברה האתיופית כולה נתפסת עדיין כבעיה שצריך לטפל בה.

קולט אביטל: זוהי ההתייחסות לכול העולים.

מרינה סולודקין: נכון.

קולט אביטל: אנחנו כחברה וגם התקשורת מציפה בדרך כלל את הבעיות שטעונות פתרון.

קולט אביטל: כמה זה עוזר זה כבר סיפור אחר.

מהרטה ברוך: אני לא מסכימה עם זה לגמרי.

מהרטה ברוך: כמובן שעולי רוסיה סובלים מאותן בעיות שאנחנו סובלים מהן כעולים.

מהרטה ברוך: אבל, כשאתה מדבר על ישראלי על העולים מרוסיה אז הוא יגיד לך שהעולים מרוסיה הם אקדמאים, ושהם טובים בכל מיני תחומים.

מרינה סולודקין: אומרים שהם גם אלכוהוליסטים, זונות, ושהם מכים שוטרים.

מרינה סולודקין: לשמחתי, לאתיופים לא מדביקים את התוויות האלה משום שפוחדים מהמילה גזענות.

מהרטה ברוך: בהקשרים מסוימים העולים מרוסיה נתפסים כאנשים משכילים, כאנשים שתרמו למדינה, ושהיה שווה להביא אותם, וזה בניגוד לתפיסה שקיימת כלפי העולים מאתיופיה.

מהרטה ברוך: העולים מאתיופיה נתפסים כנטל על החברה הישראלית שצריך לטפל בו.

עינת אסרס: זה בא לידי ביטוי בתקשורת לפני חודש וחצי כאשר היה דיון בנושא עליית שארית יהודי אתיופיה.

עינת אסרס: יש בעיה חמורה מאוד בכל מה שנוגע למשטרת ישראל.

עינת אסרס: דווקא הרשות האוכפת, דווקא הרשות שאמורה להגן על זכויות האזרחים, מתעללת בבני העדה שלי.

מרינה סולודקין: אני רוצה לקבל פרטים על המקרים האלה משום שאני נאבקת במשטרה.

מרינה סולודקין: הקונפליקט הכי גדול הוא בין משטרת ישראל ועולים.

מרינה סולודקין: חשוב לי לקבל פרטים על עוד מקרים משום שכך אני יכולה להוכיח את הדברים.

פיני קבלו: אני כיהנתי בעבר כראש עיר בית שאן, ואני קלטתי עולים.

קולט אביטל: הוא ראש עיר שביקש עולים.

פיני קבלו: אני חושב שהעדה האתיופית נקלטה והשתלבה מאוד יפה אצלי בעיר בית שאן.

פיני קבלו: הם זכו לליווי.

פיני קבלו: אנשים בנו ורכשו שם בתים, ובסך הכול הם התקבלו מאוד מאוד בחמימות ובאהבה בכל מה שהם דרשו.

פיני קבלו: הדיון היום בוועדה הוא הדבר הטוב ביותר, משום שהצגת הטוב הוא הדבר הכי טוב.

פיני קבלו: אם רוצים לקדם משהו בחיים אז צריך ליצור את הצדדים החיובים שבתוך העניין.

פיני קבלו: אתם הגעתם להישגים מאוד יפים, ומה שעשתה מהרטה ברוך בתוכנית "השגריר" הוא הדבר היפה ביותר משום שאנשים אוהבים להימשך להצלחות.

פיני קבלו: אף אחד לא רוצה להזדהות עם כישלונות.

פיני קבלו: כאשר הוריי הגיעו לארץ גם אנחנו הרגשנו שחוסמים אותנו במערכת המפלגתית שלנו.

פיני קבלו: אבל, בסופו של דבר הזמן עשה את שלו ואנשים כן נכנסו למערכות הפוליטיות.

פיני קבלו: לכן, אני לא חושבת שאתם צריכים להרגיש תסכול.

פיני קבלו: אף אחד לא חוסם.

פיני קבלו: כראש עיר שקיבל עובדים לעבודה, אף פעם לא הסתכלתי על מוצאו של העובד.

קולט אביטל: אבל, יש גם אנשים שחוסמים.

עמנואל הדנה: מר קבלו, באילו שכונות קלטת את העולים?

פיני קבלו: לא היו אצלי קרוונים.

פיני קבלו: הם שוכנו באזור מרכזי, הם גם רכשו את הבתים.

פיני קבלו: אני גם שיקמתי את השכונה הזאת במסגרת שיקום שכונות, והבתים נראים נפלא.

פיני קבלו: היה גם צורך בבית כנסת לעדה האתיופית.

עמנואל הדנה: אני מניח שברור לך למה שאלתי את השאלה הזאת.

קולט אביטל: כן, אבל זה לא חל במקרה של בית שאן.

קולט אביטל: יש ערים שבהן אתה צודק.

מרינה סולודקין: גברתי היושבת ראש, בראשית דבריי אני רוצה לומר לך כל הכבוד.

מרינה סולודקין: אני כתבתי ספר בשנת 1996 שגם פורסם, והוא מדבר על אי נוחות תרבותית עלייה של יהודי ברית-המועצות במדינת ישראל.

מרינה סולודקין: כשאני אצא לפנסיה אני אכתוב עוד ספר שיספר מה קרה אחרי שנת 1996.

מרינה סולודקין: אני סוציולוגית ואני עוקבת אחרי מה שקורה לקהילה האתיופית.

מרינה סולודקין: זה מאוד מעניין אותי.

מרינה סולודקין: אנחנו צריכים לומר שמה שקורה כאן הוא נס משום שמדינה כל כך קטנה קולטת את כל העולם.

מרינה סולודקין: קולט אביטל היא עולה ותיקה, היא הגיעה בשנות הששים מרומניה.

מרינה סולודקין: אנחנו עולים חדשים.

קולט אביטל: תאמינו לי שאתם לא רוצים לדעת מה שעבר עליי.

קולט אביטל: עד היום הרומנים הם הגנבים.

מרינה סולודקין: מדינת ישראל היא מדינה שכל הזמן היא קולטת אנשים מתרבויות אחרות, וזה גורם לבעיות.

מרינה סולודקין: יש מצב עייפות של החומר, ואנחנו צריכים להבין שיש דבר כזה.

מרינה סולודקין: אבל, צריך למצוא דרכים כדי להתמודד עם העייפות של אנשים שכל החיים שלהם קולטים אנשים.

מרינה סולודקין: אני רואה שבקליטת עולי אתיופיה נעשו הרבה דברים שהם לא נכונים, ונעשו הרבה טעויות.

מרינה סולודקין: העולים נקלטו רק בערים ולא בסביבה שבה הם יכולים למצוא עבודה היכולת של העולים החדשים לקנות בית ולמצוא עבודה תביא להם ביטחון עצמי שהוא מקור לגאווה.

אינברם אליאס: אבל, אפשר עדיין לתקן את זה.

אינברם אליאס: אפשר לדאוג שהצעירים יהיו באזורים מוצלחים יותר כמו צפון תל-אביב.

מרינה סולודקין: המפתח הוא השכלה, בלי השכלה אתה כלום בחברה המודרנית.

מרינה סולודקין: אני חושבת שהמקום הכי בעייתי הוא בית-הספר.

מרינה סולודקין: אנחנו שמענו פה שמורים לא מוכנים לאתגר את הילדים, וזוהי הבעיה שאני רואה.

מרינה סולודקין: אני עליתי מברית המועצות ואני רוצה לומר לכם שהיו שם כמה דברים נפלאים.

מרינה סולודקין: ברית-המועצות היא מדינה רב לאומית ובעיר מוסקבה היו עוד 30-40 עמים חוץ מרוסים.

מרינה סולודקין: אבל, רק בבית-הספר ראינו שוויון אמיתי.

מרינה סולודקין: מורה בבית-ספר השקיעה הרבה בילד חלש, וזה בלי שעות נוספות.

מרינה סולודקין: צריך לעשות את הדברים בלי דעות קדומות.

מרינה סולודקין: כאן יש דעות קדומות.

מרינה סולודקין: חבל שלא קיימנו את הישיבה הזאת יחד עם ועדת החינוך.

מרינה סולודקין: אני חושבת שהטעות של המערכות היא בכך שלאקדמאים אין מקום תעסוקה.

מרינה סולודקין: אחד מכם פנה אליי, אני לא זוכר מי זה היה.

מרינה סולודקין: אבל, אני פניתי לנציב שירות המדינה בנושא זה, ואמרתי שאם לא מעסיקים את האקדמאים בבתי הספר, בבתי משפט ובמשרדי ממשלה אז עושים טעות חמורה מאוד, משום שרק בעזרת

מרינה סולודקין: כם אנחנו יכולים להצליח.

מרינה סולודקין: חבר הכנסת יוזם הצעת החוק שעליה דובר כאן הוא ליברל גדול.

מרינה סולודקין: גברתי היושבת ראש, אני חושבת שאנחנו יכולות לבקש ממנו לקדם את הצעת החוק לקריאה ראשונה.

קולט אביטל: אבל, צריכה להיות גם החלטת ממשלה.

בתיה איוב: היתה החלטה, אבל היא לא מיושמת.

30095: אני מברך על הדיון הזה משום שאנחנו כאן בוועדה תמיד שומעים דווקא על הבעיות.

30095: אני חושב שאנחנו עכשיו לא בורחים מהבעיות, אלא אנחנו מציינים את ההצלחות וזה דבר מאוד חשוב.

30095: אני גם רוצה לברך בפורום זה את מהרטה ברוך, היא גאוות הקהילה.

30095: אני רוצה להודות לה על כל המאמץ שהיא עושה.

30095: צריך לעשות שינויים בתוכניות במערכת החינוך, וזה צריך להיעשות בשיתוף בני הקהילה.

30095: זה נכון שבהתחלה היו בעיות ושלא היו משכילים.

30095: אבל, אני לא חושב שאני רואה היום שינוי למרות שיש לנו היום אנשים משכילים בתוך הקהילה.

30095: אסור להזניח את ההורים, משום שההורים הם החוליה החשובה בכל תהליך קבלת החלטות במערכת החינוך.

30095: צריך לבנות תוכניות שבהן תהיה השקעה גם בהורים.

קולט אביטל: מר בהט, אתה היית מותקף מכל עבר.

עמיהוד בהט: לא הייתי מותקף, אני עצוב ואני אומר לך גם למה.

עמיהוד בהט: יושבת הראש יודעת שאני יודע לחשוף את עצמנו לביקורת, ולקבל את הביקורות וגם לבדוק אותן.

עמיהוד בהט: הביקורות קיימות בהרבה תחומים, ואנחנו עושים יום ולילה כדי לתקן את כל מה שצריך לתקן וללכת הלאה.

עמיהוד בהט: אני שמחתי מאוד על קיום הישיבה הזאת, ותעדנה על כך עוזרות יושבת הראש שאני התקשרתי אליהן והבעתי תמיהה על שם הדיון שדיבר על הצלחות.

עמיהוד בהט: שאלתי מה הולך להיות בישיבה ואז סיפרו לי על מהרטה ברוך, וכשבאתי הביתה גם הילדים שלי סיפרו לי על מהרטה.

עמיהוד בהט: אני שאלתי האם בישיבה נדבר באמת על ההצלחות או שתהיה על כך שלמרות משרד החינוך יש גם הצלחות.

עמיהוד בהט: אני שאלתי בטלפון את השאלה הזאת במילים האלה בדיוק.

עמיהוד בהט: לצערי, זה באמת כך.

עמיהוד בהט: אני עצוב משום שאי אפשר לחיות בממלכת אבסורד עד הסוף, ואני אומר את זה כמי שיודע לומר את הדברים השליליים, ויש הרבה מאוד.

עמיהוד בהט: לא יכול להיות שאם רוצים לקבל מישהו אז זה בגלל שווה כסף למנהל, ואם לא רוצים לקבל אותו אז זה בגלל שלא רוצים אתיופי.

עמיהוד בהט: לא יכול להיות שאם לא רוצים שמישהו יעשה בגרות מלאה אז זה בגלל שרוצים שהוא יעשה בגרות נמוכה.

עמיהוד בהט: אבל, אם רוצים שהוא יעשה בגרות שלמה אז זה בגלל משהו אחר.

עמיהוד בהט: אי אפשר לחיות בצורה כזאת.

עמיהוד בהט: יושבת כאן מולי חבורה מדהימה של יוצאי העדה, ואני רואה את זה בקיבוץ מעברות כשאי מבקר שם, ואני רואה את זה בישיבת הרוא"ה.

עמיהוד בהט: אני רואה את החבר'ה שהם הטופ של הטופ של העדה, ואני מתפלל בתוך ליבי שכולם יהיו כך כי כולם יכולים, ובאמת מאמינים בכולם עד האחרון שבהם גם אם יש מנהל או מורה בבית ספר שאמר משהו.

עמיהוד בהט: אני רואה את החיבוקים ואת הדמעות של האהבה.

עמיהוד בהט: איך אפשר לבוא ולהגיד שכלום לא נעשה?

עמיהוד בהט: אני אומר את הדברים האלה כאחד שרואה את השלילה, ויש גם הרבה שלילה.

עמיהוד בהט: זה לא שאני רואה את הכול באיזשהי אופוריה.

עמיהוד בהט: אני יודע את הבעיות, תאמינו לי שאף אחד בעולם לא יודע את הבעיות כמוני.

עמיהוד בהט: אני לא מכחיש אף אחת מהבעיות.

עמיהוד בהט: אני יצאתי בדמעות בעיניים לאחר הביקור בקיבוץ מעברות שבמהלכו פגשתי בחורה שמיניסטית שחזרה עכשיו מארצות הברית במסגרת משלחת.

עמיהוד בהט: אבל, זה כמו שתגידו לי אחר כך למה אני כל כך מתרגש?

עמיהוד בהט: האם לא ציפית זאת מאיתנו?

עמיהוד בהט: למה לראות את הדברים הטובים כדבר לא טוב?

עמיהוד בהט: קחו את הדברים האלה באמת כרצון אמיתי, כאמון מלא.

קולט אביטל: אני חושבת שאתה לא עושה צדק לעצמך, כי פה לא נאמרו דברים נגד מערכת החינוך.

קולט אביטל: אני חושבת שמה שאנשים אומרים הוא שנשפך הרבה כסף, ושברמת המדיניות יש רצון ויש ביצוע, ויש אפילו הצלחות כפי שאני ציינתי אותן, ויש התקדמות.

קולט אביטל: אבל, לא תמיד המסר שלכם והרצון הטוב מחלחל למטה.

עמיהוד בהט: נכון.

קולט אביטל: לא תמיד למורים עצמם יש את הסגולות ואת היכולת לתת לילד את הביטחון העצמי ואת העידוד שהוא יכול.

קולט אביטל: כשאני עליתי לארץ והגעתי לתיכון ידעתי טוב צרפתית.

קולט אביטל: אבל, המורה לצרפתית קראה לאימא שלי לבית הספר ואמרה לה להוציא אותי מבית הספר כי אני אוכל להגיע במקסימום רק לעשות מניקור.

קולט אביטל: .

קולט אביטל: זוהי רמת העידוד שאני קיבלתי ממורה שהרגישה מאוימת משום שאני ידעתי את השפה.

קולט אביטל: אימא שלי באה בדמעות הביתה.

קולט אביטל: אם אימא שלי היתה מוציאה אותי והייתי הולכת ללמוד מניקור לא הייתי מגיעה למה שהגעתי אליו היום.

קולט אביטל: המזל שלי היה שאימא שלי נתנה לי את החיזוקים בבית.

קולט אביטל: אני לא באתי מאתיופיה ואימא שלי למדה בבית הספר יחד עם המורה לצרפתית, כך שאפילו לא היתה פה גזענות.

קולט אביטל: אנחנו אומרים שיש במערכת מורים שלא מבינים שיש אפשרות להתייחס לילדים ברמת הפוטנציאל שלהם ולעודד את הפוטנציאל, כך שאתה יכול לצאת מפה קצת פחות עצוב.

עמיהוד בהט: אני מקבל.

קולט אביטל: שמעת פה אנשים, כולל מהרטה שאמרה שגם היא באה בלי לדעת קרוא וכתוב, ושגם היא התקדמה.

קולט אביטל: כלומר, לא רק אלה שבאו עם רקע מוקדם התקדמו.

קולט אביטל: כלומר, בכל זאת נשמעו גם דברים אחרים.

קולט אביטל: ברשותכם, אני מבקשת לסכם את הישיבה ולומר כמה דברים מרחשי ליבי.

קולט אביטל: אני אומרת את הדברים גם על דעתה של חברת הכנסת מרינה סולודקין.

קולט אביטל: נשמעה טענה שלקחו את מהרטה ברוך לתוכנית משום שהיא אתיופית.

קולט אביטל: אני חושבת שאני אברך על כך אם לקחו אותה לתוכנית בגלל שהיא אתיופית, ואני אברך על זה ארבע פעמים כי צריך לפתוח את עיני הציבור שיש אנשים שהגיעו לרמות האלה.

קולט אביטל: צריך לעשות את זה בצורה מודעת.

קולט אביטל: אם מינו אותי כקונסול כללי בניו יורק כיוון שאני אישה אז תודה לאל.

קולט אביטל: אני מאוד שמחה שמינו אותי להיות קונסול כללי בניו יורק כי אני אישה כי בזה הוכחתי לכולם שאישה יכולה לעשות את זה.

קולט אביטל: אחריי באו גם אחרות.

קולט אביטל: לכן, יש מקום בחברה שלנו לעודד הצלחות, לעודד דימויים, וזה גם מה שאנחנו רוצים לעשות היום כאן בכנסת.

קולט אביטל: צריך לדבר על המודלים שראויים לחיקוי.

קולט אביטל: מכל הידע המקצועי שאני צברתי במשך הרבה מאוד שנים, אני אישית חושבת שמהרטה ברוך היתה תורמת להסברה הישראלית יותר מהבחור שנבחר, כי היתה מראה איך אדם במסלול מסוים במדינת ישראל מגיע להישגים האלה, ולכול אחד מאיתנו יש סיפורים כאלה.

מסרט וורקו: היא היתה עושה את זה טוב לא בגלל שהיא אתיופית, אלא בגלל שיש לה את היכולות לעשות את זה.

קולט אביטל: כן, אבל היא מביאה איתה תוספת ייחודית שהיא יוצאת מהכלל, כי בשביל מישהו שנולד עם כפית זהב בפה זה לא חוכמה, אבל בשבילה זה חוכמה מכופלת.

קולט אביטל: אני חושבת שזהו אחד המסרים.

קולט אביטל: יש לה תוספת יוקר שאין לאנשים אחרים, כמו שיש אנשים נוספים שמביאים איתם גם כן תוספת סגולית.

קולט אביטל: אנחנו מברכים באמת מכל הלב גם על ההצלחות וגם את אלה שבקליטת העלייה עזרו להצלחות, וגם את אלה שתורמים.

קולט אביטל: אנחנו כן חושבים שצריך להביא להרבה יותר מודעות חברתית ליכולות ולפוטנציאל שבעלייה הזאת, ולפתח כמה שיותר את הפוטנציאל הזה בין אם זה בתוכניות.

קולט אביטל: עובדה שכאשר יש תוכניות אז יש לזה תוצאות.

קולט אביטל: למה לא להוסיף את כל הכלים שאפשר להוסיף כדי לתרום באותו זמן גם להורים ולילדים שבקהילה?

קולט אביטל: אנחנו דנו כאן בכל נושא המבחנים.

קולט אביטל: המבחנים האלה מתאימים לסוג מסוים של אוכלוסייה במקום ללכת לפתח פוטנציאל כמו שלימד בזמנו פרופ' פוירשטיין.

קולט אביטל: אני הייתי רוצה שנקיים פה ישיבה משותפת עם ועדת החינוך בשאלה כיצד ניתן לדבר אל אנשים בפיתוח הפוטנציאל ולא במבחנים.

עמיהוד בהט: אנחנו עובדים עם פרופ' פוירשטיין בהיקף די גדול.

אינברם אליאס: תרומתה של מדינת ישראל ושל הארגונים יוצאי אתיופיה הוא בכך שבגן הילדים ובבתי הספר, במוסדות להשכלה גבוהה ובצבא יש דוגמה אישית.

אינברם אליאס: צריך לראות איך אנחנו משחזרים את ההצלחה ואיך אנחנו יוצרים עוד דוגמאות אישיות להצלחה בתחומים אחרים.

בתיה איוב: מדינת ישראל היא מדינה רב תרבותית, אבל היא עדיין לא מתנהגת כמדינה רב תרבותית.

בתיה איוב: מאוד חשוב וחיוני להדגיש את הייחודיות שיש בכל קבוצה אתנית שנמצאת כאן.

בתיה איוב: לכול קבוצה יש את היתרון היחסי שלה.

בתיה איוב: גם לנו האתיופים יש את היתרון היחסי שלנו.

בתיה איוב: צריך להתייחס אלינו כנכס ולא כנטל.

בתיה איוב: אם מדינת ישראל היתה יודעת לנצל על הייחודיות הזאת אז המקום שלנו היה הרבה יותר רחוק.

ירון מנשה: תעסוקה בתוך המגזר הציבורי יכולה לתרום לדימוי ולתדמית.

ירון מנשה: יש רכז תעסוקת אקדמאים במרכז הקליטה ליוצאי אתיופיה.

ירון מנשה: 24% מהפונים אליו בבקשת עבודה הם אנשים שסיימו תארים פלוס הוראה.

קולט אביטל: אבל, רכז התעסוקה לא יכול ליצור יש מאין.

ירון מנשה: אפשר לשלב במערכת החינוך מורים בני העדה, והם ילמדו לא רק תלמידים יוצאי אתיופיה.

ירון מנשה: היו"ר קולט אביטל: זאת אחת המסקנות של דוח דברת שלא הולך להיות מיושם כל כך מהר.

עמנואל הדנה: צריך להנהיג פעילות אקטיבית לאלו שהם חלשים יותר על מנת שהם יוכלו לבטא את עצמם.

קולט אביטל: יש התחלה של תוכניות, אני לא בטוחה שזה מספיק.

קולט אביטל: אבל, עובדה שזה קורה.

עמנואל הדנה: אני באופן אישי לא רואה את זה.

מסרט וורקו: מה שיש הוא לא מספיק.

מסרט וורקו: הצורך בשטח הוא עצום.

עמנואל הדנה: עמיהוד בהט לא חי את המציאות.

עמנואל הדנה: אני הרגשתי שהדברים שנאמרו מנותקים מהמציאות.

עמיהוד בהט: מה מנותק מהמציאות?

עמנואל הדנה: החברה הישראלית איננה יודעת על הקהילה האתיופית.

עמנואל הדנה: צריך לקדם הסברה בנושא הזה, זה דבר חיוני.

עמנואל הדנה: לצערי, אקדמאים מהווים דוגמה שלילית ולא דוגמה חיובית.

עמנואל הדנה: ברגע שאקדמאי הוא מובטל אז אין שום סיבה שאלו הסובבים אותו יתאמצו לרכוש השכלה.

עינת אסרס: צריך לראות כיצד ניתן לקדם את בעיית האקדמאים משום שזה נושא חשוב.

עינת אסרס: זוהי פצצה מתקתקת, זהו נושא מאוד מדאיג כואב.

עינת אסרס: צריך לתת פרק זמן מסוים שבמהלכו הם ישולבו בעבודות במוסדות הממשלה.

עינת אסרס: צריך לפתור את הבעיה הזאת מיידית.

קולט אביטל: את צודקת.

קולט אביטל: יש חוקים במדינת ישראל, לא חסרים חוקים.

קולט אביטל: יש החלטות ממשלה, הן לא חסרות.

קולט אביטל: אכיפה היא הדבר שחסר.

קולט אביטל: בשבוע שעבר היה פה רעש גדול על הצעת חוק מאוד יפה ומאוד מקיפה בנושא זכויות אנשים עם מוגבלות שלקח שנתיים וחצי כדי לחוקק אותה.

קולט אביטל: מחקר קטן שעשיתי בסוף השבוע הוכיח שחוק דומה נחקק בכנסת לפני עשור או יותר על-ידי חברת הכנסת דאז ארבלי אלמוזלינו, אלא שאף אחד פשוט לא יישם את זה.

קולט אביטל: אנחנו נקדם את החקיקה, אבל אני חושבת שאנחנו צריכים ליצור גם את הכלים הפוליטיים, אם זה לובי או כוח משימה ציבורי, שפשוט שמים את הנושא הזה של תעסוקת אקדמאים אתיופים ומציאת פתרונות כנושא למאבק ציבורי.

קולט אביטל: אחרת החוק יעבור ואז יגידו שאין כרגע תקנים ושיש כרגע קיצוצים ושלא מקבלים עובדים חדשים וכו'.

קולט אביטל: אנחנו יודעים בדיוק איך זה עובד.

קולט אביטל: בלי הלחץ הציבורי, בלי יצירת הכלים האלה, בלי המאבק הציבורי, זה לא יפעל.

קולט אביטל: תודה רבה לכולם, אני מתנצלת, אבל אני צריכה לעלות למליאה ולנהל שם את הדיון.

קולט אביטל: הישיבה הזאת נעולה.