הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים, כנסת 15, פרוטוקול מספר 93, 2002-06-25 00:00

איוב קרא: אני פותח את הישיבה.

איוב קרא: החלטנו לקיים היום דיון בוועדה בעקבות הכתבה שפורסמה בעיתונות על התביעות הציניות נגד חולים סיעודיים ועזבונותיהם.

איוב קרא: הייתי רוצה שאותו כתב שנמצא פה יתן לנו סקירה קטנה גם בפני הממונים מהשגרירות.

איוב קרא: חרה לנו מאוד מה שכתוב בכתבה הזו, ואנחנו רוצים לברר בנוכחות נציגות השגרירות מה עומד מאחורי הסוגייה הזאת, ללבן את הבעיה הזאת ולבדוק כיצד אפשר להמליץ לטפל במקרים כאלה.

דוד רגב: מדובר בתופעה של חולים סיעודיים שנזקקים לשירותים של עובדים זרים, שכמובן לפי החוק מותר להם להעסיק עובדים זרים.

דוד רגב: באיזשהו שלב, מסיבות כלשהן, נוצר נתק בין החולים  הסיעודיים לאותם עובדים זרים, בין אם החולים סיעודיים נפטרו או בין אם העובדים לא מצאו את עצמם אצל אותם חולים הסיעודיים, והקשר בין הצדדים ניתק.

דוד רגב: אחרי כמה שבועות או חודשים מקבלים החולים הסיעודיים, או המשפחות של אותם חולים סיעודיים שנפטרו, תביעות על סך  של בין עשרות למאות אלפי שקלים, ויש גם מקרים שזה התקרב למיליון שקלים.

דוד רגב: בתביעות הללו נדרשים החולים הסיעודיים או המשפחות, בתוקף חוקי עבודה, לשלם כל מיני תשלומים החל משעות נוספות, דרך כל מיני תנאים סוציאליים, וכלה בתשלומים של חופשות וכל מיני דברים אחרים.

דוד רגב: הנתבעים הם חסרי אונים, מה גם שהם נותרו לבדם אחרי שאותם עובדים זרים עזבו אותם, והם נאלצים להתרוצץ בין בתי משפט.

נחום לנגנטל: מי התובעים?

דוד רגב: התובעים הם אותם עובדים זרים באמצעות עורכי דין ישראלים.

נחום לנגנטל: הם לא נותנים שירות, הם ברחו, אז למה הם תובעים?

דוד רגב: הם מדברים על התקופה שבה הם כן עבדו, לגביה הם מבקשים את כל הזכויות הסוציאליות.

דוד רגב: מתברר שיש עשרות   ואפילו  מאות מקרים  של נתבעים כאלה, ועורכי דין שמגיעים אליהם ולוחצים אותם באמצעות התביעות אפילו להגיע לפשרות.

דוד רגב: במקרים רבים זה  גם מסתיים בכך  הם נאלצים לשלם עשרות אלפי שקלים לצורכי פשרה.

דוד רגב: זה היה  הבסיס לאותה כתבה.

דוד רגב: אני בדקתי את הנושא מכל הכיוונים, גם מההיבט של משרד העבודה והרווחה, גם מההיבט של עורכי דין, גם מההיבט  של המשפחות וגם מההיבט  של "קו לעובד" שזו עמותה שעוסקת במתן סיוע בנושא של זכויות עובדים, גם לעובדים הזרים וגם מעודדת בין היתר  את הגשת התביעות האלה.

דוד רגב: כל צד אומר את דברו – באום אותן משפחות של חולים סיעודיים ואומרות: "לנו נאמר בפירוש,  אנחנו מקבלים את עובד הזר מאותה חברת כוח אדם שמביאה אותו בתמורה לסכום מסויים, כשהסכום כולל את כל ההוצאות כולל את שעות הנוספות, כולל הכל.

דוד רגב: כך נאמר לנו וכך הובהר לנו".

דוד רגב: באות חברות כוח אדם ואומרות: "אנחנו אמרנו להם שיש שכר מסויים, והם צריכים לפי החוק לשלם את הזכויות".

דוד רגב: בא משרד העבודה והרווחה מצידו ואומר: "אנחנו מפקחים על הנושא ואנחנו מפקחים על אותן חברות כוח אדם שכן ידאגו לבקש את הזכויות עבור  העובדים".

דוד רגב: חברות כוח אדם אומרות: "משרד העבודה לא נתן לנו שום הנחיה בנושא".

דוד רגב: בין לבין עורכי הדין חוגגים כי הם גוזרים קופונים של עשרות אחוזים מהתביעות האלה.

דוד רגב: "קו לעובד" מבחינתו בא ואומר: "אנחנו דואגים לזכויות עובדים, זה חלק מהייעוד שלנו, ולכן העובדים זכאים לכל".

דוד רגב: מי שנופל בין הכיסאות אלו אותם חולים סיעודיים שנאלצים לשלם כסף רב.

נחום לנגנטל: כשאתה אומר כסף רב זה עניין יחסי.

נחום לנגנטל: אבל אם זה על זכויות סוציאליות, זה מגיע.

סימה הרמתי: אף אחד לא מתווכח על זה.

דוד רגב: חלק מהמשפחות אמרו לי: "אנחנו שומרי חוק, אין לנו שום בעיה לשלם את השכר שמגיע להם.

דוד רגב: אבל, יש מה שנקרא קיזוז -  באה אותה עובדת, ישנה אצלנו, מקבלת אצלנו אוכל, מקבלת הוצאות, מקבלת יום  חופשה, מקבלת דמי כיס.

דוד רגב: הדברים האלה שקולים לכסף.

דוד רגב: אין לנו בעיה לשלם, אבל צריך מצד שני גם לקזז את הדברים האלה".

דוד רגב: נדמה לי שמדובר עד 25% מהשכר שכן אפשר לקזז.

דוד רגב: הם אומרים: "אם היא נמצאת במשך היום אבל חצי יום היא לא עובדת כי החולה ישן ורק בלילה  מזעיקים אותה - אף אחד לא אמר לנו אם זה כן נחשב שעות נוספות, לא נחשב שעות נוספות:, כל מיני דברים שאף אחד לא דיבר איתם עליהם.

דוד רגב: חברות כוח האדם מיתממות מבחינתם, הממונה מטעם משרד העבודה והרווחה אומר: אנחנו כן מפקחים.

דוד רגב: כל אחד זורק את הכדור לכיוון אחר ומי שסובל, לפחות על פי הכתבה, אלו אותם חולים סיעודיים שנאלצים להתרוצץ ולשלם עשרות אלפי שקלים.

דוד רגב: זה הסיפור, על קצה המזלג.

איוב קרא: תודה רבה.

איוב קרא: אני מבקש מהמשפחה הנתבעת לספר לוועדה מה בדיוק קרה עם התביעה נגדכם.

דב כהן: בינואר 2000 אנחנו שכרנו שירותים של מטפלת  פיליפינית לדודתי מלכה שהיתה אז בת 95.

דב כהן: עכשיו אנחנו פנינו  למספר חברות כוח אדם ובכל חברה שפנינו אליה אמרו לנו שהתשלום עבור חודש נע בין 500 ל-700 דולר, תלוי כמה זמן המטפלת נמצאת בארץ.

דב כהן: אם היא מעט שנים, הסכום הוא 500 דולר; אם היא יותר שנים, הסכום הוא 700 דולר.

דב כהן: בנוסף לזה צריכים לשלם עבור כל שבוע דמי כיס שנעים בין 80 ל-100 שקל, ולתת את כל ההטבות - לדוגמה חופשות שמגיעות לה על פי מה שהשגרירות מפרסמת.

דב כהן: זה נאמר לנו בעל פה, בחברת כוח אדם מסויימת קיבלנו  אפילו את הדברים האלה בכתב.

דב כהן: זה נמצא אצל העורך דין שלנו.

דב כהן: כל החובות שלנו נאמרו לנו על ידי חברות כוח אדם.

דב כהן: המטפלת הזאת עבדה אצל דודתי במשך 18 חודשים, היא עבדה לשביעות רצונה ופחות או יותר גם לשביעות רצוננו.

דב כהן: בשלב מסויים אחרי  18 חודשים היא החליטה שהיא עוזבת, אנחנו לא יודעים בדיוק מה היתה הסיבה, ואחרי כמה חודשים, אחרי שהדודה נפטרה, פתאום קיבלנו תביעה מבית משפט על סך 280 אלף שקל - 240 אלף שקל בגין שעות נוספות ו-40 אלף שקל עבור פיצויי פיטורין.

דב כהן: אנחנו פשוט נדהמנו, לא ידענו איפה אנחנו  עומדים והתחלנו לבדוק את הנושא.

דב כהן: ראשית כל פנינו לחברת כוח  אדם, שמהר מאוד התנערה מאיתנו ולא קיבלנו ממנה שום תגובה.

דב כהן: פנינו לעורכי דין; בינתיים העובדת הזאת היתה בארץ אבל האשרה שלה פגה והמשטרה תפסה אותה והכניסו אותה לבית מעצר קישון ליד חיפה.

דב כהן: בבית המעצר קישון פגשו אותה עורכי הדין שמגישים את התביעות – כנראה שאצלם זו שיטה, שם הם מוצאים את הקורבנות שלהם.

דב כהן: הם החתימו אותה על  טופס התביעה והעבירו את התביעה.

דב כהן: היא אמרה שבגלל שאנחנו התלוננו עליה במשרד הפנים ואמרנו שהיא שלא היתה בסדר, היא הגישה נגדנו את התביעה הזאת.

דב כהן: לא דובים ולא יער, ההיפך הגמור, יש לנו מכתב תודה שנמצא כרגע כמוצג בבית הדין לעבודה בחיפה ששם היא מודה לנו עבור התקופה הנהדרת שהיא  היתה איתנו.

דב כהן: כשאנחנו היינו בשגרירות הפיליפינית, מר ראבטו מהשגרירות נתן לנו את המסמך הזה.

דב כהן: זה חוזה סטנדרטי שחברות כוח האדם חותמות עליו עם העובדת הפיליפינית.

דב כהן: יש כאן סעיף מיוחד, סעיף 4, שדן בשעות הנוספות, שבו כתוב: "תשלום עבור שעות נוספות: 150% מהמשכורת הבסיסית עבור עבודה בימי מנוחה או בחגים רשמיים.

דב כהן: לא מוזכר שום דבר לגבי שעות נוספות רגילות.

דב כהן: אז עכשיו באים אלינו בטענה, מר ראבטו מהשגרירות הפיליפינית ניסה להתחכם איתנו ואמר: "בסוף החוזה יש סעיף כללי, סעיף 21, שכותב: החוקים הנהוגים של מדינת ישראל הם  שיחולו באשר לתנאים אחרים של ההעסקה".

דב כהן: אבל אף אחד לא מודע לזה.

אסתר כהן: אני רוצה להדגיש את הנושא של שעות נוספות, על מה מדובר פה בדיוק.

אסתר כהן: עובד פיליפיני שעובד אצל מישהו, על שמונה השעות הראשונות של היום הוא מקבל שכר מינימום, שעתיים נוספות זה לפי 125%, ו- 14 שעות  נוספות עד למחרת בבוקר זה לפי 150%.

אסתר כהן: יוצא שאנחנו  נתבעים על פיליפינית שעובדת טורבו, היא לא ישנה אף פעם.

אסתר כהן: נתבעים על 22 שעות ביממה.

עדי לקסר: היא היתה  חייבת לישון בבית או שהיא  היתה יכולה ללכת על חשבון השעות?

אסתר כהן: היא יכלה ללכת.

אסתר כהן: המצב של הדודה לא היה  כזה שצריכים להיות איתה כל הזמן.

עדי לקסר: היא  היתה יכולה לעבוד משמונה עד ארבע וללכת?

דב כהן: במקרה הספציפי של הדודה שלי, כן.

דב כהן: אבל  במקרים אחרים אני מתאר לעצמי שלא.

דב כהן: הדודה שלי לא היתה זקוקה להשגחה של 24 שעות ביממה.

אסתר כהן: אבל לא ייתכן שחברת כוח אדם והשגרירות הפיליפינית נותנים לך דבר אחד שזה כולל  הכל,  ופתאום  נמצאים עורכי דין חכמים ואומרים: זה בניגוד לחוק במדינת  ישראל.

דב כהן: אף אחד לא יידע אותנו שמגיעות שעות נוספות לעובדת פיליפינית.

דב כהן: אם היו מיידעים אותנו, היינו יודעים שזה לא יעלה 700 דולר,  זה היה עולה  אולי 2,500 דולר או 3,000 דולר ואז לא היינו לוקחים אותה, כי האלטרנטיבה אחרת כבר לא היתה נחשבת יקרה.

איוב קרא: איך כל העניין הזה נתפס מבחינת חוקי העבודה?

סימה הרמתי: כמובן שחוקי העבודה חלים על כולם, אבל אנחנו צריכים להיות מציאותיים.

סימה הרמתי: צריך לקחת בחשבון שעכשיו אנחנו נמצאים במשא ומתן עם כל חברות הסיעוד לכלול  גם את העובדים הזרים בהסכם הקיבוצי.

סימה הרמתי: זה אחד הדברים שלדעתי צריך לעשות מראש לפני שהם מגיעים לארץ ולא אחרי שהם עוזבים  את מקום העבודה, ואז מתחילות כל התביעות של שעות נוספות ותביעות אחרות, שמגיעות למאות אלפי שקלים.

קריאה: העמדה שלך היא שהם לא כלולים?

סימה הרמתי: הם כלולים.

סימה הרמתי: לא אמרתי שהם לא כלולים.

סימה הרמתי: אני אומרת שאנחנו צריכים- - -

קריאה: ההסתדרות מקבלת עובדים זרים?

סימה הרמתי: לא כחברים אלא נותנים להם טיפול מקצועי.

איוב קרא: האם הם כלולים בהסכם הקיבוצי?

סימה הרמתי: כרגע הם לא כלולים, אנחנו במשא ומתן.

סימה הרמתי: במשא ומתן שאנחנו רוצים לעשות עם חברות הסיעוד לגבי העובדים הישראליים, אנחנו מבקשים לכלול את העובדים הזרים בהסכם קיבוצי, לא כחברים בהסתדרות כיוון שהם לא יכולים  להיות חברים, אלא שישלמו דמי טיפול מקצועי בלבד.

סימה הרמתי: יש בעיה בחברות הסיעוד.

סימה הרמתי: חברות הסיעוד לא מעסיקות את  העובדים, הן מעבירות אותם לקשישים.

סימה הרמתי: אבל החוזים הם דרך חברות הסיעוד, לקשישים לא מסבירים בכלל את הנושא של חוקי העבודה.

סימה הרמתי: לכן לדעתי צריך מראש להוציא חוזר לכל עובדי הסיעוד הזרים, לפני שהם נתקלים בבעיות ולפני תא המעצר; לפני  שהם מתחילים לעבוד, צריך להסביר לקשיש שאלה זכויות העבודה שצריכים לקבל  העובדים, ולא לבוא אחרי שהם עוזבים את מקום העבודה  ומתחילים לתבוע.

סימה הרמתי: לדעתי צריך לארגן אותם קודם לכן.

איוב קרא: מיכאל אטלן, אולי תשכיל  אותנו מבחינת החוק מה המשמעות שבן אדם ידע, חתם והוזהר?

מיכאל איתן: קודם כל, הסכמים קיבוציים במדינת ישראל חלים על עובדים באשר הם עובדים, דהיינו  הם חלים גם על עובדים זרים.

מיכאל איתן: מה שאולי התכוונה נציגת ההסתדרות הוא, שהם שוקלים לעשות הסדר מיוחד לגבי עובדים זרים, דבר שאני מטיל ספק אם בכלל הוא עומד בסטנדרטים של אמנות בינלאומיות.

סימה הרמתי: אנחנו רוצים לעשות את זה במסגרת ההסכם, אותם כללים.

מיכאל איתן: הסכמים קיבוציים קיימים, כמו כל חוקי העבודה, חלים על עובדים; לא על תושבים, אלא על עובדים.

מיכאל איתן: זה להבדיל מהביטוח הלאומי שחל על תשב.

מיכאל איתן: דבר שני, למשפחות של החולים הסיעודיים קשה לקבל את העובדה שהן פועלות  כמעסיק, ולכן חלות עליהן החובות הרגילות של מעסיקים.

מיכאל איתן: נכון שמבחינתם זה קשה כי הם לא בחרו להיות  מעסיק כמו כל מעסיק אחר, זה לא עסק שלהם, זה לא משלח  יד, גם להם יש בעיה במימוש זכות בסיסית לחיים בכבוד של אדם סיעודי.

מיכאל איתן: אבל מבחינת החוק הן מעסיקות.

מיכאל איתן: עובדים זרים שמועסקים אצלם, חוק שעות עבודה ומנוחה לרבות הקטע של השעות הנוספות חל עליהן.

מיכאל איתן: אם אתה מעסיק עובד סביב השעון, אתה גם עובר על החוק וגם צריך לשלם.

מיכאל איתן: לכן אל יתפלאו אחר כך  אם יש תביעות כאלה.

מיכאל איתן: מבחינת האינטרס של המדינה, לפחות מדיניות הממשלה היא לנסות לצמצם את כמות העובדים הזרים ובסיעוד היד יותר רכה.

מיכאל איתן: אבל בוודאי שאי אפשר לומר שדיני עבודה לא יחולו על  עובדים זרים, זה בניגוד לכל התפיסה של המדיניות כלפי עובדים זרים בכלל.

מיכאל איתן: אם שעות הסיעוד שהחולים הסיעודיים מקבלים לפי חוק הביטוח הלאומי אינן מספיקות, המאבק  הציבורי שלהם  צריך להיות מופנה לכיוון ההוא, לא לכיוון  של לשפוך את התינוק עם המים ולהרוס את ימי העבודה ואת המאבק שלנו מול  ים העובדים הזרים באותה עת.

מיכאל איתן: הדבר האחרון - הממשלה החליטה על הקמת ועדה שתבחן את הנושא של רה-ארגון של נושא העסקת הזרים בתחום הסיעוד.

מיכאל איתן: נבחנת כרגע האפשרות שחברות כוח האדם, שפועלות כקבלן כוח אדם, יעסיקו את הזרים בסיעוד.

מיכאל איתן: כך בעצם המשפחות ירכשו מקבלני כוח אדם שירות כוח אדם ולא יהיו המעסיקים הישירים.

מיכאל איתן: זה בעייתי מכל בחינות, למשל בגלל מגבלת תשעת החודשים של חוק  קבלני כוח אדם.

מיכאל איתן: אמנם הוא לא חל במישרין  על עובד שמועסק בשירותי סיעוד, צריך לעשות תיאומים והתאמות.

מיכאל איתן: אני יכול לומר רק שהנושא נבחן, אני לא יכול לבשר שום דבר מעבר לזה.

מיכאל איתן: אבל יושבת ועדה בין-משרדית מכוח החלטת ממשלה ובוחנת את הסוגייה הזאת.

מיכאל איתן: לגבי חברות כוח אדם שפועלות כמתווכות, אלה שמייבאות את העובדים הזרים, לפני מספר חודשים הנהגנו תנאי חדש ברשיון שהן לא יציגו חוזים לדוגמה ולא יציגו את עצמן כמחתימות על חוזים.

מיכאל איתן: אם הן רוצות לשכור שירותים של עורך דין שיציג חוזה, בבקשה, אבל שהן לא יפעלו כשירות משפטי.

מיכאל איתן: כי הפרקטיקה שחברות כוח אדם מציעות למשפחות נוסח אחיד של חוזה, זה סוג של מתן שירות משפטי שהן לא מוסמכות לעשות אותו.

מיכאל איתן: אנחנו הוספנו תנאי שהן לא יעשו את זה מבלי שתהיה חוות דעת בחתימת עורך דין שמאשר שהנוסח עומד בקנה המידה של דיני העבודה הישראלים.

איוב קרא: נניח שאני עובד זר, אני מגיע לישראל וחותם על חוזה שבו  משלמים לי 700 דולר, שכר מינימום, האם זו עבירה על חוקי העבודה או לא?

מיכאל איתן: 700 דולר על פני הדברים זה המינימום.

מיכאל איתן: אבל שעות נוספות אינן מובאות בחשבון בשכר המינימום, לכן אי אפשר להעסיק את העובד 24 שעות ולשלם  לו על משרה של שמונה שעות.

מיכאל איתן: יש אפשרויות לנכות מהשכר סכום שנקבע בתקנות, על פי סכומים מירביים, לצורך דיור עם הבחנה בין דיור כשהמעסיק הוא קבלן בנין לבין מעסיק שהוא סיעודי, יש התחשבות גם בנסיבות האלה; סכום המירבי גם לעניין ביטוח בריאות שלפני כמה  חודשים או שנה הונהג גם כן בתקנות, סכום מירבי לעניין אוכל ולינה שהוא לא קבוע בתקנות אבל הוא צריך להיות מוסכם וחתום על ידי העובד ולא חורג מהמקובל  לפי עלות השוק.

מיכאל איתן: זה גם דבר שמשרד העבודה מתכוון לתקן ולהגדיר בצורה יותר ברורה.

אסתר כהן: באיזה סכום היה מדובר?

מיכאל איתן: היום נוהגים לומר שאם זה לא חורג מ-25% מהשכר, זה בסדר.

מיכאל איתן: אבל זה לא מספיק ברור, יש  פה פירצה.

מיכאל איתן: אנחנו  רוצים לתקן פה את החוק ולעשות שינוי גם בזה.

מיכאל איתן: כמו שעשינו הגדרות מאוד ברורות לגבי דיור, אנחנו רוצים שיהיו הגדרות מאוד ברורות לגבי אוכל ולינה.

איוב קרא: זאת אומרת שאם אני מוריד 25%  משכר המינימום, השכר הבסיסי יוצא נכון, הבעיה היא עם השעות הנוספות.

מיכאל איתן: נכון, אבל זה בתנאי שלא לוקחים בחשבון את השעות הנוספות.

מיכאל איתן: דהיינו, אם המעסיק  מעביד עובד 24 שעות ביממה - - -

אסתר כהן: מה זה מעביד?

אסתר כהן: עצם השהות של העובד בבית  החולה זו עבודה.

מיכאל איתן: לא. יש פסיקה שאומרת שכאשר אתה ישן שם אבל לא עובד שם, מין סוג של כוננות, זה לא ייחשב כשעת עבודה לצורך שעות נוספות.

איוב קרא: אני יכול לומר לך שגם על שעות כוננות מצווה המעסיק לשלם.

מיכאל איתן: יש סוגים שונים של כוננות, סוגים שונים של  נכונות לעבוד.

מיכאל איתן: ההימצאות שלך במקום העבודה היא  לא חזות הכל, אבל בין שמונה שעות ביום לבין  ה-24 שעות יש תחום אפור שלא משלמים עליו וצריך לשלם עליו.

מיכאל איתן: נניח שאלה שעות שלא נחשבות כשעות עבודה, או נניח שכן, זה יתברר בית הדין לעבודה.

מיכאל איתן: זה הפורום הנכון לברר את זה  ולא  ועדה בכנסת.

איוב קרא: אני מקבל את זה.

איוב קרא: רק אנחנו רוצים להעלות את  הנושא לסדר היום, על מנת שלהבא הכל יהיה ברור כדי שאנשים לא יגיעו לבתי משפט, וכך נחסוך טירחה לכל המערכת.

מיכאל איתן: שעת כוננות שאליה מתכוון היושב ראש היא שעת עבודה רגילה, שעליה לא מקבלים 125% אלא 100%.

מיכאל איתן: שעת כוננות  פעילה  שבה  אתה לא רק נדרש לישון בבית המעסיק אלא גם להיות פעיל, זו שעה נוספת.

איוב קרא: אם אדם עובד שמונה שעות פלוס שתי הפסקות של חצי שעה, לא צריך לשלם לו תוספות.

איוב קרא: מתשע שעות ומעלה, על פי החוקים שאני מכיר, צריך לתת תוספת של 25% על השעות הנוספות הראשונות.

איוב קרא: האם זה חל על העובדים הזרים, האם זה חל על העובדים הסיעודיים?

מיכאל איתן: כל מה שחל על עובד ישראלי, חל גם על עובד זר.

מיכאל איתן: או-פר ישראלי ועובד זר, מבחינת החוק זה אותו הדבר בדיוק.

איוב קרא: מה קורה אם היא גרה בפיליפינים ועל פי החוק צריך לשלם נסיעות ואש"ל למי שגר רחוק?

מיכאל איתן: אין שום חוק שמחייב להחזיר הוצאות נסיעה לבית בפיליפינים, אף אחד לא העלה את זה על דעתו.

מיכאל איתן: יש תחולה טריטוריאלית לחוקי עבודה.

איוב קרא: אם עובדת פיליפינית חתמה על חוזה שסותר את חוקי העבודה, זה מחייב אותה?

מיכאל איתן: אם היא חתמה על חוזה שגורע מזכויותיה לפי  חוק שכר מינימום ו/או גורע מזכויותיה לפי חוק שעות עבודה ומנוחה, בתי הדין לא יתנו תוקף לחתימה.

גדעון הוכנברג: כשאנחנו מדברים על עובד-מעביד, בדרך כלל מדובר על עובד שמכניס הכנסה זו או אחרת למעסיק שלו.

גדעון הוכנברג: לנו  כאן  יש עניין	עם אנשים שאמנם מבחינה משפטית הם המעסיקים, אבל הועבד שלהם לא מייצר הכנסה עבור המעביד.

גדעון הוכנברג: לכן אני שואל: האם אין כאן שוני גם בהסתכלות על הנושא של שעות עבודה נוספות, על שהייה?

סימה הרמתי: זה עובד לכל דבר.

מיכאל איתן: מבחן ההכנסה יכול להיות מעניין.

מיכאל איתן: זה אומר שמעסיק שלא מרוויח, שהוא מפסיד, הוא בעצם כבר  לא מעסיק?

מיכאל איתן: הדבר השני, אותו עובד בעצם כן מייצר הכנסה בזה שהוא  מונע הוצאה.

מיכאל איתן: הוא מונע הוצאה יותר גדולה, בגלל זה שהמשפחה היתה צריכה להוציא אילולא היה הפטנט הזה, כי צריך לתת שירות סיעודי.

איוב קרא: על פי החוק, יכולים לנכות אש"ל ולינה משכר המינימום?

איוב קרא: לפי מה שאני יודע, משכר מינימום אסור לנכות אש"ל ולינה.

מיכאל איתן: בחוק כתוב: "לא יובא בחשבון תוספת משפחה, תוספת ותק, תוספת של עבודה וכו' והחזר הוצאות, לרבות הוצאות כלכלה, אש"ל ונסיעות שמשלם המעביד:

עדי לקסר: יש בעיה עם הפרשנות של הסעיף הזה.

עדי לקסר: יש כאלה שטוענים שאם העובד שלך נסע לירושלים אתה לא יכול לנכות לו את זה, אבל אם העובד גר בתוך הבית אתה כן יכול לנכות את זה.

עדי לקסר: יש כאלה שאומרים כך ויש כאלה שאומרים כך.

מיכאל איתן: לכן משרד העבודה רוצה לתקן את זה.

מיכאל איתן: זה כתוב במובן שאלה הוצאות שהוציא המעביד,  החזר הוצאות ששילם המעביד, בעוד שפה אלה לא הוצאות ששילם המעביד אלא שהוא חוסך לעובד.

מיכאל איתן: כאשר אני מלין  את העובד אצלי בבית, אני חוסך  הוצאות מהעובד.

מיכאל איתן: יש פה ספק.

מיכאל איתן: לכן אמרתי שאנחנו מתכוונים לתקן את זה בחוק.

מיכאל איתן: יש הצעת חוק שכבר עברה בקריאה טרומית שאנחנו רוצים לנצל אותה בשביל לתקן את הדבר הזה.

מיכאל איתן: אנחנו נכמת את האש"ל והנסיעות, ואז זה יהיה חלק מהשכר.

מיכאל איתן: כשזה יגובש, נעביר הצעת חוק שתתקן את זה.

עדי לקסר: עמותת "קו לעובד" אנחנו עומדים מאחורי חלק מהתביעות שעליהן יצא הקצף.

עדי לקסר: לי נשמע מאוד משונה שמעסיק בא ואומר "לא ידעתי".

עדי לקסר: האדונים האלה הגיעו עד ועדת הכנסת, על מנת להציג את בעייתם, הם בפירוש יכלו לקחת עורך דין ולבדוק לפני שהתחילו להעסיק את העובדת.

איוב קרא: אנחנו לא דנים פה במקרה ספציפי.

איוב קרא: הם לא פנו אלינו, אנחנו לא מכירים אותם, אנחנו הזמנו אותם.

עדי לקסר: אני  לא מדבר עליהם אישית.

עדי לקסר: בכל אופן, מעסיק לא יכול לבוא ולהגיד: "לא ידעתי".

עדי לקסר: נוח לו לקבל שאמרו לו לשלם 500 דולר, נוח לו לא ללכת לבדוק את זה, ואחרי כן להגיד שהוא לא ידע.

עדי לקסר: אני רוצה להסביר את התביעות שאנחנו מגישים ואת דרך החישוב שלנו.

עדי לקסר: אנחנו יוצאים מתוך נקודת הנחה שלא יכול להיות שבחור או שמטפל בזקן חולה אלצהיימר, שברור לחלוטין שהוא לא יכול להיות לבד, יקבל 500 דולר  לחודש.

עדי לקסר: אנחנו אומרים שהעובד ישן שמונה שעות בלילה, לא חשוב אם זה נכון או לא, על זה אנחנו לא מבקשים כסף.

עדי לקסר: שעתיים ביום יש לו הפסקה.

עדי לקסר: נשארו 14 שעות עבודה.

עדי לקסר: 14 שעות עבודה אם מחשבים את זה כולל שעות נוספות, זה יוצא בסביבות 7,000 שקל לחודש.

עדי לקסר: דבר מאוד חשוב  שחשוב לציין - באופן גורף כל  העובדים הזרים מקבלים יום מנוחה  שבועי של  24 שעות בלבד, כאשר החוק אומר  שמגיע 36 שעות.

עדי לקסר: למה?

עדי לקסר: ככה "אמרו לי".

עדי לקסר: מה-7,000 שקל האלה, אנחנו מורידים את כל ההוצאות שיש למעסיק עבור העובד.

עדי לקסר: ההערכה שלנו היא בסביבות  1,500 שקל, והלכנו לקולה.

עדי לקסר: עדיין נשארת משכורת של כ-5,000 שקל שעובד כזה צריך לקבל, וזה רחוק מאוד מה-500 דולר וגם מה-700  דולר.

עדי לקסר: לא יכול להיות שיעסיקו עובד 24 שעות עבור 2,400 שקל.

מתי הכהן: אני מדבר כאיש משרד החוץ, אבל הפעם אני בכובע של אזרח.

מתי הכהן: אני חושב שהפעם אני רואה  את הענין בצורה אובייקטיבית ולא בצורה של עובד מדינה.

מתי הכהן: נראה לי שיש כאן הטעיה מכוונת ושהדברים לא נעשים בתום לב, כי אם אותה  פיליפינית היתה באה ואומרת "אני רוצה לדעת בדיוק מה הזכויות שלי", יכול להיות שהמשפחה היתה רואה שהיא לא תוכל לעמוד בזה, אז היא לא  היתה  מעסיקה אותה.

מתי הכהן: דב כהן אמר פה: "לו הייתי יודע שאני אכנס להוצאות כאלה,  הייתי חושב יותר, לא בטוח שהייתי מעסיק אותה".

מתי הכהן: מה עשתה אותה פיליפינית?

מתי הכהן: היא קודם כל עבדה, התבססה, הכירה, סיימה, אמרה תודה והגישה תביעה.

מתי הכהן: היא או חברת כוח האדם היתה צריכה לומר מהחודש הראשון מה התנאים שלה.

מתי הכהן: אין ספק שפה חברת כוח האדם הטעתה את המעסיקים.

סימה הרמתי: גם ישראלי מגיש תביעה רק אחרי שהוא עוזב את העבודה.

מתי הכהן: הם קיבלו את העובדת באמצעות חברת כוח אדם וחברת כוח האדם הטעתה אותם.

מתי הכהן: היא  היתה צריכה להגיד להם: "רבותי, שכרה של העובדת הזאת עם כל השעות  שלה וכו' מגיע ל-1,500 דולר.

מתי הכהן: אתם מעוניינים?"

מתי הכהן: . אבל לא אמרו את זה.

מתי הכהן: אמרו שאם היא חדשה, משלמים לה 500 דולר, אם היא ותיקה יותר, משלמים לה 700 דולר.

מתי הכהן: לא אמרו את כל הדברים מסביב, לכן זו הטעייה מכוונת וזה לא נעשה בתום לב.

מתי הכהן: כולנו יודעים איך חברות כוח האדם עובדות שלא בתום לב.

שמואל ערמון: שלום.

שמואל ערמון: אני שמואל ערמון מעמותת אחיעוז, חברות כוח אדם.

שמואל ערמון: אני לא יודע למה לא מייחסים לנו תום לב, ועוד באופן גורף.

שמואל ערמון: כמו שהם לא ידעו, אנחנו לא ידענו על השעות הנוספות שצריך לשלם.

מיכאל איתן: אבל אתם מתמחים ביחסי עבודה, אתם מתמחים בתיווך עבודה.

שמואל ערמון: אני דיברתי עם שופטים בתל  אביב, לא בחיפה, יש לי קשר איתם.

שמואל ערמון: ביקשתי  לא חוות דעת של שופט אחד, ביקשתי  שיתייעצו כמה שופטים ביחד.

שמואל ערמון: הם אמרו לי שהם ישפטו  כנגד העובד.

שמואל ערמון: הם טוענים שאי אפשר לכמת כשהיא יושבת מול הטלוויזיה, אם באותו רגע היתה בכוננות או לא היתה  בכוננות.

שמואל ערמון: גם ציטטו לי איזשהו סעיף שבמקומות שאי אפשר לכמת, הם לא יכולים לשפוט לטובת העובד.

שמואל ערמון: מה גם שפה מדברים כאילו העובד עובד שמונה שעות, מנסיוני האישי אין להם שמונה שעות עבודה.

סימה הרמתי: הוא נמצא לרשותך שמונה שעות, הוא לא יכול לקום וללכת הביתה, לטייל ברחוב.

שמואל ערמון: העבודה שלה ממש היא בסביבות שש שעות ביום.

שמואל ערמון: לאמא שלי היתה עובדת וחישבנו כמה באמת עולה אוכל שלה.

שמואל ערמון: זה עולה הרבה פחות ממה שרוצים לקבוע בחוק.

שמואל ערמון: כך שהפסיקה הזאת היא גם חומר נפץ.

שמואל ערמון: במידה שהשופט יחליט שהם צריכים לשלם, כל העובדים הזרים במדינה יקומו - אולי זה טוב למדינה - ויתבעו את המעסיקים שלהם ואת המעסיקים הקודמים שלהם.

אסתר כהן: זה כבר בדרך.

שמואל ערמון: זה בדרך, זו פצצה.

שמואל ערמון: לי אישית קשה להאמין שיהיה שופט שייקח על עצמו אחריות לפסוק פסיקה כזאת.

שמואל ערמון: בעיקרו של דבר, יש מקום לבדוק איפה בין האמנות אפשר למצוא חוק שיתאים לעובדים הזרים, שיקפיא להם את המשכורת שהם לא יקבלו אותה דולרית כי המעסיק לא מקבל פנסיה דולרית.

שמואל ערמון: אני מקבל כל יום טלפונים ממעסיקים ששואלים אם לא מקפיאים את הדולר, אם הם חייבים לשלם לפי הדולר שרץ למעלה כי אין להם יותר כסף.

שמואל ערמון: אומרים "עניי עמך קודמים", לי נראה שמדברים כל הזמן על העניים של הפיליפינים או של מדינות זרים ושוכחים את העניים של המדינה שלנו.

שמואל ערמון: צריך לחפש דרך לחקוק חוק מינימום הוגן אבל אחר.

שמואל ערמון: זה קשור לאמנות, אני לא יודע איפה אפשר, איפה אי אפשר.

שמואל ערמון: אשר לפיצויים - ב-1963 המציאו את הפיצויים כדי לאפשר לעובד להתבסס במקום עבודה אחר במקרה שפיטרו אותו ועד שהוא יסתגל למקום אחר.

שמואל ערמון: אנחנו לא מצפים מהעובד הזר שיתבסס במקום אחר, אנחנו מצפים ממנו שיעזוב את המדינה.

שמואל ערמון: ברציונליזציה של הפיצויים, אין מקום לתת פיצויים לעובד זר.

שמואל ערמון: הבראה - אני לא יודע, אני לא חושב שבפיליפינים, ברומניה או במקום אחר מקבלים דמי הבראה.

שמואל ערמון: אולי הם מקבלים, אז יקבלו גם פה.

עדי לקסר: פה נתנו לה משכורת של חודש.

שמואל ערמון: צריך לתת להם משהו הוגן שירצו לבוא לפה.

שמואל ערמון: להגיד לכם משהו?

שמואל ערמון: הם יבואו גם במחיר של 150 דולר לחודש כי שם יש אבטלה ופה הם יכולים לעבוד.

עדי לקסר: זה מה שאתה רוצה?

שמואל ערמון: לא, בואו ניתן להם יותר.

שמואל ערמון: אבל לא כמו לעובד ישראלי כי הם עדיין לא זכאים לכל הזכויות, הם לא שייכים למדינה.

מיכאל איתן: אני לא רוצה ייעוץ משפטי חינם למשפחות, אבל אני לא מבין למה חברות כוח אדם מנערות את חוצנן מהתביעות האלה, מפני שעד לאותו חידוש שחידשנו החברות כן נתנו ייעוץ למשפחות.

מיכאל איתן: לכן המשפחות יכולות לומר שהן הסתמכו על מה שנאמר להן.

מיכאל איתן: לכן לא לגמרי ברור לי מדוע המשפחות לא שולחות הודעה צד ג' ומערבות גם את חברות כוח האדם.

שמואל ערמון: גם השופטים עוד לא יודעים את זה.

מיכאל איתן: באשר לפרוצדורה - אני לא שמעתי מימיי שיש פרוצדורה לבקש פרה-רולינג של שופטים בחדרי חדרים שייתנו לה פסיקה ונבואה של פסיקה.

מיכאל איתן: תאמין לי שהם לא יעשו את זה.

מיכאל איתן: אני לא יודע איפה שמעת את זה, אני מטיל ספק רב בכך ששופטים ישבו, דנו ונתנו לך את תוצאות הדיונים שלהם על פסיקה צפויה.

מיכאל איתן: משרד העבודה לא עושה את זה אפילו ביחס להנחיות שלו לנוכחים.

שמואל ערמון: השופט ממליץ במהלך הדיון להגיע לפשרה.

מיכאל איתן: זה משהו אחר.

מיכאל איתן: שופטים ממליצים בכל הדיונים, בכל התחומים, להגיע לפשרה.

מיכאל איתן: הערה אחרונה, אני ניסיתי להעביר מסר שהעניין של טיבן של השעות מעבר ליום העבודה הרגיל וגובה הגמול שמגיע בעד השעות האלה הוא לא דבר פשוט.

מיכאל איתן: יש שעות עודפות ויש שעות נוספות, שעות נוספות זה 125%.

מיכאל איתן: מעמדן של שעות כוננות הוא כנראה כמעמדן של שעות עבודה, שעות עודפות, אבל לא שעות נוספות.

מיכאל איתן: יש דברים ברורים בתווך - כוננות של 24 ביממה בלי לקבל גרוש, ברור שכל בית משפט יפסוק שזה לא בסדר.

מיכאל איתן: לעומת זאת, לגבי שמונה שעות - ברור שאפשר כנראה יותר.

מיכאל איתן: אבל זה שיש עמימות מסויימת לא אומר שאפשר לנצל את זה בלי שום גבול.

דוד רגב: משרד העבודה והרווחה מיתמם במקרה הזה.

דוד רגב: אני דיברתי עם סמנכ"ל משרד העבודה והרווחה אלי פז.

דוד רגב: בעקבות טענות שהעלו חברות כוח אדם "לא נאמר לנו ולא נמסר לנו", הוא בפירוש אמר שניתן להם מזכר בנושא.

דוד רגב: הם טוענים שלא.

דוד רגב: הוא אומר שיש פיקוח, ובפועל כמעט ואין פיקוח בנושא של משרד העבודה והרווחה שאמור לפקח מתוקף תפקידו.

מיכאל איתן: על סמך מה אתה אומר את זה?

מיכאל איתן: אתה עיתונאי.

מיכאל איתן: אני מקדיש שעות רבות בשבוע לדיונים לגבי חברות שבאות בטענות שסגרנו אותן.

דוד רגב: סמנכ"ל משרד העבודה והרווחה אומר את זה.

מיכאל איתן: הוא אומר שאין פיקוח על החברות?

דוד רגב: לא. הוא אומר שהפיקוח עדיין לא מספיק, וחברות כוח אדם טוענות שאין פיקוח והן לא קיבלו שום חוזר בנושא של שעות נוספות.

מיכאל איתן: אני צריך ללמד אותם את חוקי מדינת ישראל?

איוב קרא: הפרק הראשון תם.

איוב קרא: עכשיו אנחנו מברכים את נציגי השגרירות הפיליפינית שהגיעו לוועדה.

איוב קרא: אנחנו מבקשים את התייחסותם לטענות ולסוגיות שהועלו פה מההיבט שלהם.

איוב קרא: בדרך כלל מגיעות אליהם העובדות הללו ולא פעם תלונות על מה שקורה פה.

איוב קרא: הם מכירים את שני הצדדים, אז היינו רוצים לשמוע את כיוון החשיבה שלהם בסוגייה הזו, שהיא מרכזית היום ואולי צריך ללכת לתיקון חקיקה לגביה.

ג'פרי קורטזאר: (תרגום) ראשית, תודה רבה על זימון הישיבה, בעיקר לכבוד חבר הכנסת איוב קרא.

ג'פרי קורטזאר: שמענו על הבעיות ואנחנו רוצים להתייחס לנושא ולטפל בו במידת האפשר.

ג'פרי קורטזאר: אני מייצגת כאן את נספח לענייני עבודה ג'פרי קורטזאר.

מריצ'ו מאיורו: תודה רבה ובוקר טוב לכם.

מריצ'ו מאיורו: סוגיית העבודה היא סוגייה מעניינת מאוד ברחבי העולם כולו.

מריצ'ו מאיורו: יש הרבה צדדים מעוניינים בדבר - ממשלה, מעסיקים, עובדים, ארגונים בלתי ממשלתיים, אנשי עסקים.

מריצ'ו מאיורו: יש הרבה מאוד מוסדות ממשלתיים שמעורבים בדבר, כולל הזרוע השיפוטית.

מריצ'ו מאיורו: לדעתי הסוגייה היום היא אך ורק טיפה בים כי העסקה בדרך כלל כרוכה בשלושה שלבים עיקריים: יש השלב של קדם-העסקה, יש השלב של משך העסקה, ויש השלב שלאחר ההעסקה.

מריצ'ו מאיורו: אנחנו ניאלץ לפתח מנגנונים וחוקים כדי להתמודד עם כל שלושת השלבים האלה.

מריצ'ו מאיורו: דומני שהסוגייה שאיתה אנו מתמודדים משתייכת לשלב השלישי - השלב שלאחר ההעסקה.

מריצ'ו מאיורו: מסיבות כאלה ואחרות, שלב קדם-ההעסקה, שלב ההעסקה עצמו, לא היה נהיר לחלוטין לכל הצדדים הנוגעים בדבר.

מריצ'ו מאיורו: במקרה הספציפי הזה, אני חושב שקודם כל לא היה חוזה.

סימה הרמתי: היה חוזה.

מריצ'ו מאיורו: אפשר לראות את החוזה?

מריצ'ו מאיורו: אני בטוח שאין חוזה, כי אנחנו התחלנו את מערכת החוזים אך ורק ב-1 במאי אשתקד.

סימה הרמתי: זה לא נכון.

איוב קרא: אני מבקש, פה לא מדברים בלי רשות.

מריצ'ו מאיורו: אנחנו גילינו הלכה למעשה, אובייקטיבית, שכל החוזים שקדמו ל-1 במאי אשתקד היו מזוייפים - מצב מאוד מצער.

מריצ'ו מאיורו: במסגרת החוזים החדשים ניסינו לפתח הוראות חוק שתואמות הן את החוק הישראלי, הן את החוק הפיליפיני וניהלנו כל מיני התייעצויות סקטוריאליות.

מריצ'ו מאיורו: נפגשנו עם נציגים מן הגופים השונים- ההסתדרות, קו לעובד, משרד העבודה, שופטים, ועדות משרד חוץ, משרד פנים, עורכי דין, שופטים.

מריצ'ו מאיורו: על בסיס תוצאות כל ההתייעצויות האלה אנחנו ניסחנו חוזה שתורגם לעברית בהתאם לרוח החוק הישראלי.

מריצ'ו מאיורו: הוא מתייחס במלוא הכבוד לחוקי העבודה הסטנדרטיים בכל מה שקשור לשעות עבודה, תשלום לשעות חופש, שעות לילה, שעות נוספות וכל ההיבטים האלה.

מריצ'ו מאיורו: חוקי העבודה הפיליפיניים אינם מתייחסים לעובדי משק בית.

מריצ'ו מאיורו: כל אותם האנשים כמו מי שעוסק בניקיון משק בית, נהגים, גננים וכיוצא באלה נחשבים אנשים שמועסקים על-ידי המשפחה ובכלל אלה גם המטפלים הפיליפינים.

מריצ'ו מאיורו: על פי החוק הפיליפיני כל המטפלים אינם זכאים לתשלום של שעות נוספות, הדבר הזה מובהר להם חד-משמעית במסגרת סמינרים שאנחנו עורכים לעובדים לפני צאתם לשירות במדינות השונות בעולם, ומדובר כאן על 108 מדינות אליהן הם יוצאים לשירות סיעוד מסוג זה.

מריצ'ו מאיורו: אבל הסוגייה העומדת בפנינו בסופו של דבר היא עניין של בית המשפט בישראל, אשר יפסוק על פי החוק הישראלי ולא על פי החוק הפיליפיני.

מריצ'ו מאיורו: הנושא הזה כרגע מעורר דאגה רבה מאוד הן בפיליפינים והן בישראל, כי חלק מהמעסיקים אומרים שאם הגברת הזאת תצליח בתביעה שלה אז כל העובדים הזרים שמועסקים כמטפלים - ולא רק פיליפינים, אלא רומנים, בולגרים וכיו"ב - כולם יגישו תביעות, כולם יצליחו על סמך התקדים.

מריצ'ו מאיורו: הרבה מאוד מעסיקים נמצאים איתנו כרגע בקשר והם מאוד מודאגים נוכח המקרה הספציפי הזה, ורבים מהם מהססים לשכור שירותים של מטפלים גם אם הם זקוקים להם.

מריצ'ו מאיורו: אנחנו צופים מצב כזה שאם המעסיקים, בגלל פסיקת בית משפט לא ייאותו יותר לשכור או להעסיק עובדים זרים, הם יצטרכו להעסיק עובדים ישראלים.

מריצ'ו מאיורו: אבל בו-זמנית אומרים לי המעסיקים הישראלים שאינם רוצים להעסיק מטפלים ישראלים בגלל שתי סיבות.

מריצ'ו מאיורו: ראשית, יהיה קשה מאוד למצוא מטפל או מטפלת ישראלי/ת טובים מאוד באיכותם; שנית, זה יעלה פי שלושה לעומת עובד או עובדת זרה.

מריצ'ו מאיורו: ולכן לאחר כל המעבר הזה שבו המעסיקים יפסיקו להעסיק עובדים זרים, הם יחזרו שוב להעסיק עובדים זרים כי בסופו של דבר זה זול יותר.

מריצ'ו מאיורו: ובטווח הארוך אנחנו רואים שהמעסיקים הישראלים ימשיכו, כי הם יזדקקו לכך, להעסיק ולהעדיף עובדים זרים על פני העובדים הישראלים.

מריצ'ו מאיורו: לכן נראה לי שלכנסת תפקיד מאוד חשוב בכל מערך ההכנה שלה בהיבטים הנכונים בעיקר לטווח הארוך בהיבט הזה.

מריצ'ו מאיורו: אם כי איננו רוצים להתערב בענייניה הפנימיים של ממשלה אחרת, בטווח הארוך אנחנו חושבים שחוקים העוסקים בעניינים של עובדים זרים יעברו בדיקה מחודשת ויתוקנו בהתאם, לטובת כל הנוגעים בדבר.

מריצ'ו מאיורו: השגרירות הפיליפינית תהא נכונה לתת כל תמיכה אפשרית וכל מה שקשור בבדיקה או תיקון החוק, כדי לשפר את המערכת לטובת כל הצדדים הנוגעים בדבר.

מריצ'ו מאיורו: תודה רבה לך על הקשב.

איוב קרא: אני רוצה לסכם את הדיון בכמה דברים שחשוב להעלות אותם לסדר היום.

איוב קרא: יש פה סוגייה משפטית מאוד מעניינת מבחינת התעסוקה, שצריך לתת עליה את הדעת.

איוב קרא: לכן אנחנו קוראים למשרד העבודה והרווחה, גם נפנה אליהם, לתקן את החוק או לחזור לבדוק את החוק לגבי העסקת עובדים זרים, במיוחד בנושא העובדים הסיעודיים, כדי שלא יישארו לקונות כאלה שיפגעו במעסיקים.

איוב קרא: אנחנו ממליצים לכל המעסיקים עובדים זרים וסיעודיים, עד תיקון החוק, לשאוף להעסיק את העובדות שלהם דרך חברות כוח אדם או לחילופין לתבוע בחוזה התחייבות צד ג' מצד החברה למקרה של תביעה מצד עובד זר, על מנת שיהיה כיסוי לחוזה שמציעות החברות.

איוב קרא: אנחנו גם דורשים משלטונות האכיפה, במיוחד במשרד העבודה והרווחה, לפקח ביתר שאת על החברות ועל החוזים שחותמים או ממליצים לחתימה בפני המעסיקים.

איוב קרא: כי לדעתי, לפחות על פי מה שהעלה פה נציג השגרירות, יש להם חוזה מוסכם לגבי העסקה; היה רצוי מאוד שיחתמו על אותו חוזה ולא על חוזה שהוא לא על דעת השגרירות.

דב כהן: סלח לי, אני חייב להעיר לך משהו.

דב כהן: הנה החוזה החדש שלהם.

דב כהן: כתוב פה במפורש סעיף שעות נוספות, והוא מטעה.

דב כהן: תקרא אותו ותבין שמה שכתוב פה זה לא ברור.

איוב קרא: אני אומר שוב.

איוב קרא: החוזה הזה לא מחייב ולא שום חוזה אחר.

דב כהן: זה החוזה שהשגרירות המליצה עליו.

איוב קרא: בד בבד אני ממליץ לשגרירות לבדוק את החוזה, האם זה על דעתם או שהוא מזוייף.

דב כהן: הוא לא מזוייף, זה התיקון לחוזה.

איוב קרא: אז אני מבקש שבשגרירות יעשו בדיקה מחודשת, ואם יש צורך גם חוזה חדש, כדי שחלילה לא יהיו לנו מקרים דומים כמו המקרה שהועלה פה.

איוב קרא: החוק הישראלי לא מחייב שום דבר לגבי החוזה, זה מה שהם ממליצים.

איוב קרא: לכן אני המלצתי לשגרירות לבדוק מחדש את החוזה ולהתאים אותו לחוק הישראלי אחרי התייעצות עם כל הגורמים וכל הארגונים הוולונטריים כדי שלא יהיו תביעות.

איוב קרא: אני חושב שהסוגייה שנפלתם בה יכולה להשליך על כל העסקת עובדים סיעודיים בישראל, ואם חלילה היא תתקבל, נמצא את עצמנו במשבר קשה בכל נושא העסקת העובדים הזרים הסיעודיים.

איוב קרא: לכן אנחנו מבקשים ממשרד העבודה והרווחה לעשות רוויזיה בכל החקיקה של העסקת עובדים זרים לסיעוד.

איוב קרא: תודה רבה.