הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים, כנסת 15, פרוטוקול מספר 61, 2001-06-19 00:00

איוב קרא: בוקר טוב לכולכם.

איוב קרא: אני רוצה לפתוח ולומר שאנו דנים כאן היום בהתנגדות המובטלים לעובדים זרים.

איוב קרא: אני חושב שהשאיפה של כולנו היושבים פה היא קודם כל שיעבדו עובדים ישראליים, והלוואי שיבוא הרגע שבו לא יהיה פה אף עובד זר וגם לא יהיה אף מובטל.

איוב קרא: אבל מכיוון שיש עלייה - כמו שראיתם בסוף השבוע - בדוח האבטלה, הרי זה מכניס אותנו עוד יותר למאבקים נגד כל תופעות העובדים הזרים; וצריך לחשוב כיצד אנחנו מתמודדים עם הבעיה הקשה הזו, שהיום הגיעה לכדי מעל 180,000 מובטלים מוצהרים בלשכות העבודה, בו בזמן שאנחנו יודעים ש'מסתובבים' פה מאות אלפים של עובדים זרים - וזו סוגייה שתלווה אותנו כל הזמן.

איוב קרא: אנו סבורים שהבעיה השניה של מדינת ישראל, אחרי הנושא המדיני, זו הבעיה הזו, ואני מקווה שנגיע לרגע שנוכל לעמוד במצב שאין בו מובטלים, ואין בו עובדים זרים.

יעקב נזרי: אני מתנצל על זה שלא הצטיידתי בנתונים.

יעקב נזרי: לו הייתי יודע, הייתי מגיש כל מה שנדרש.

יעקב נזרי: הנתונים מדברים על זה שיש עלייה.

יעקב נזרי: מכלל מה שנקרא, מוקדי האבטלה - לצערנו הרב הדבר הזה מקבל ביטוי לא אחת -  נמצאים במגזר הערבי, ומספרית אני יכול לומר שלגבי אותם היישובים שהוגדרו כמוקדי אבטלה, בסך הכל כ28-, התופעה חוזרת על עצמה.

יעקב נזרי: המספר של מוקדי האבטלה במגזר הערבי נמצא במגמת עלייה.

יעקב נזרי: הדבר נובע ממספר סיבות - ואני אתמקד במילים אחדות  לגבי המגזר הערבי:

יעקב נזרי: נושא שני מקבל ביטוי בכך שעל פי הנתונים שיש לנו, בקרב פועלים בענף הבניין מהמגזר הערבי - היה לנו, החל מהאינתיפאדה האחרונה, ניסיון להתמודד עם הבעיה הזו, ונעשה "חריש עמוק", בתיאום עם התאחדות הקבלנים והקבלנים שפנו אלינו.

יעקב נזרי: גיאוגרפית, מדובר בפועלי בניין שממוקדים מבחינה גיאוגרפית בגליל ובמשולש.

יעקב נזרי: אנחנו יצרנו קשר עם המעסיקים, במקרה הזה הקבלנים, וקרה דבר שלפני כן לא היה, מבחינתנו, בהישג יד.

יעקב נזרי: כתוצאה מזה שאנחנו אילצנו את הקבלנים וכתוצאה מהסגר, אותם אלה שטענו לאבטלה מקרב העובדים מהמגזר הערבי - לאור זה שקיבלנו גם פניות והזמנות - יכולנו גם לדחוף אותם לעבודה.

יעקב נזרי: אבל יש פה דבר המפריע קצת לתהליך: חלק ניכר מהתפתחות ענף הבנייה איננו נמצא, מבחינה גיאוגרפית, בקרבת אותם האזורים שבמוקדי האבטלה, קרי: אם יש תהליך בניה מואץ באזור מרכז הארץ או דרומה ממרכז הארץ, הרי שאותו מאגר עובדים איננו נמצא בקרבת מקום; והטענה היא טענה לא קלה, שאומרת: הניוד של העובדים, כדי שיגיעו בשעות העבודה וחזרתם

יעקב נזרי: בחודשים האחרונים הגיעו אלינו - אין לי כרגע המספר המדויק - מספר מובטלים ביישובים העירוניים שנפלטו מתחום ההיי-טק; הם לרוב אקדמאים.

יעקב נזרי: אני מניח שהתהליך שלהם, הישארותם בשירות התעסוקה עד למציאת פתרון תעסוקה, הוא תהליך קצר, כי שוק העבודה בענף הזה הוא שוק מאד דינאמי.

יעקב נזרי: התהליך - גם כשהיה בראשיתו - נמצא שהמעסיקים, כתוצאה מזה שהם זקוקים לכוח אדם, במידה שהם זקוקים, הפנייה שלהם נעשתה, בדרך כלל, בתקופה היפה של פעילות ענף ההי-יטק,  באמצעות מה שנקרא: "חבר מביא חבר".

יעקב נזרי: זה נשמע טוב, אבל זו הייתה תקופה...

איוב קרא: גם במסיק זיתים אותו הדבר - חבר מביא חבר.

יעקב נזרי: איני רוצה להיכנס לזה כרגע.

יעקב נזרי: בכל אופן, זו הייתה המגמה של הפעילות ב'קטע' שנקרא היי-טק.

יעקב נזרי: אותם המובטלים שמגיעים אלינו, הדבר היחידי שניתן לעשות, עד כניסתם לעבודה או חזרתם לענף ההיי-טק, הוא מה שנקרא: הסבה מקצועית.

יעקב נזרי: אנחנו ערוכים לדבר הזה בהתאם למשרד העבודה, אבל זה תהליך שאיננו מהיום להיום, כי מה שהושקע בהון האנושי זו השקעה אדירה, שאסור לנו שנדחק את אותם המובטלים דווקא לאותה עבודה שלא לה הם הכשירו את עצמם.

יעקב נזרי: זה מה שאני יכול לומר, ולצערי הרב, הנתונים המספריים המדויקים אינם מצויים כאן בידי, כי לא נדרשתי להכינם.

איוב קרא: אני מציע שנשמע את העמותה של המובטלים בישראל, את "תנו לעבוד בכבוד".

איוב קרא: מר אבי עובדיה, בבקשה.

אבי עובדיה: שלום.

אבי עובדיה: אני רוצה לדבר על התופעה של העובדים זרים בכלל, ולא רק בענף הבנייה.

אבי עובדיה: היום יש לנו מעל 300,000 מובטלים במדינת ישראל, ויש מגזרים גדולים שאינם מגיעים לשירות התעסוקה, גם בגלל שזה לא מכבודם וגם מהבחינה שכבר אין להם אמון בשירות התעסוקה במדינת ישראל.

אבי עובדיה: אני רוצה להגיד ליושב ראש שעובדים זרים זה לא רק בניין וחקלאות וסיעודי, כפי שמציגים זאת.

אבי עובדיה: יש לנו היום - אני אומר, איני יודע מה הם טוענים - אני טוען, יש לנו לפחות חצי מיליון עובדים זרים במדינת ישראל.

אבי עובדיה: אם הם אינם יודעים את המספר המדויק, גם של בעלי רשיונות וגם של אלה חסרי הרשיונות, אזיי אני טוען שזה חצי מיליון איש.

אבי עובדיה: בחברת החשמל, כבוד היושב ראש, חלומו של כל ישראלי לעבוד בחברת החשמל.

אבי עובדיה: למה שיעבדו שם 800  עובדים זרים?

אבי עובדיה: ואין משנה השיטה - שיטת ה"דלת המסתובבת", דרך חברת כוח אדם, או דרך קבלן - אין זה משנה.

אבי עובדיה: הם עובדים בחברת החשמל.

אבי עובדיה: רק בתקופה האחרונה פיטרו משם עובדים ישראליים, ומה השיטה?

אבי עובדיה: להכניס אותם דרך קבלנים.

אבי עובדיה: החברות האלה שייכות למדינה - המדינה זה אזרחים.

אבי עובדיה: אני חושב שלאזרחים במדינה ישנה העדיפות הראשונה לעבוד שם.

אבי עובדיה: הם עובדים בתור מסגרים; הם עובדים בתעשייה האווירית.

אבי עובדיה: כבוד היושב ראש, למה שבתעשייה האווירית יעבדו דרך חברות כוח אדם 2,800 עובדים זרים?

אבי עובדיה: למה?

אבי עובדיה: יש לנו 22,000 אקדמאים.

אבי עובדיה: האם הם אינם יכולים לעבוד בתעשייה האווירית?

אבי עובדיה: האם הם אינם יכולים לעבוד בכבוד?

אבי עובדיה: מדוע הם צריכים להיות מובטלים?

אבי עובדיה: מדוע הם צריכים להיות נטל על המדינה?

אבי עובדיה: ציוד מכאני כבד, כבוד היושב ראש - אתה יודע כמה אנשים בדרום פוטרו בשנתיים האחרונות, ולקחו עובדים זרים שעובדים על ציוד מכאני כבד?

אבי עובדיה: למה?

אבי עובדיה: משרד התחבורה נותן רשיונות לטרקטור בחקלאות, והם יודעים להפוך את זה לציוד מכאני כבד.

אבי עובדיה: מפעלי תעשייה - כבוד היושב ראש, בוא איתי לכל אזור תעשייה במדינת ישראל, ואתה תבחר,  אני אראה לך שיש שם עובדים זרים.

אבי עובדיה: אפילו באזורי תעשייה קטנים, של המושבים והקיבוצים - כאלו חקלאות.

אבי עובדיה: אתה יודע שהיום החקלאות זה כבר תעשייה.

אבי עובדיה: היום הם עובדים בתור קבלני שיפוצים.

אבי עובדיה: אתה יודע: יש לנו הרבה אנשים שאין להם די השכלה, שמה שהם יודעים לעשות זה לקחת חדרי מדרגות ולשפץ אותם, לקחת דירות, דירות קטנות, ולשפץ אותן; ואני מכיר מאות ואלפים כאלה - אני הייתי ביניהם, אתה מבין?

אבי עובדיה: אני הייתי ביניהם.

אבי עובדיה: במקום ללכת ללשכת העבודה, הייתי לוקח דירה ומשפץ אותה.

אבי עובדיה: דירה בחודש, שתי דירות.

אבי עובדיה: ברוך השם, הייתי עובד בכבוד.

אבי עובדיה: היום אין הדבר הזה.

אבי עובדיה: היום עובד זר לוקח לך בעבור חדר מדרגות 300 שקל, מה שהיינו עושים ב3,000- שקל לפני 3 שנים.

אבי עובדיה: וזה בכל הארץ, כבוד היושב ראש, בכל הארץ.

אבי עובדיה: אלה אינם 'סיפורים'.

אבי עובדיה: זה דבר שאפשר לבוא ולבודקו.

אבי עובדיה: הייתה לנו פגישה עם שר העבודה והרווחה, מר רענן כהן.

אבי עובדיה: הוא היה תקופה קצרה, והוכחתי לו שאם יש קבלן שמוכן לשלם שכר הוגן, יש גם עובדים ישראליים שמוכנים לעבוד.

אבי עובדיה: אני סידרתי לחברות בניה מרחובות 20 עובדים מקריית גת, שנוסעים כל יום מקרית גת לרחובות לעבודה וחזרה.

אבי עובדיה: הנה, הם עובדים שם כבר 4 חודשים, אבל הוא משלם להם בכבוד.

אבי עובדיה: האם אתה מבין?

אבי עובדיה: העובדים הזרים 'שברו לנו את השוק'.

אבי עובדיה: היום אין אתה יכול למצוא עבודה בשום מקום.

אבי עובדיה: נציג שירות התעסוקה אמר בקשר לעובדים הערביים, שאתרי הבניה רחוקים מהיישובים, אבל אתה יודע שהערבים, בימים הטובים שבהם כן היו מקבלים אותם לעבודה, הם היו באים בקבוצות, ולא היה זה משנה מאיזה כפר בצפון.

אבי עובדיה: גם אם העבודה הייתה בתל אביב ובבאר שבע, הם היו נוסעים מהצפון וחוזרים מדי יום - כל יום.

אבי עובדיה: לפעמים הם היו ישנים שם - אני עבדתי עם קבוצות כאלה במשך שנים, אלא שהיום אין רוצים אותם, כי אין רוצים לשלם.

צביה גבע: שמי צביה גבע.

צביה גבע: אני מורה לאנגלית, ואני הכרתי את העמותה במקרה, מפני שראיתי מה שקורה בשטח, וחשבתי שצריך להאיר עוד פן של העניין הזה של העובדים הזרים.

צביה גבע: זה לא רק עניין של מספרים וסטטיסטיקות, שאני לא איכנס לשאלה אם הן מדויקות, כי אני יודעת שבשטח יש הרבה יותר מובטלים מאשר מה שמתפרסם בסטטיסטיקה.

צביה גבע: ככל שנכנסתי קצת לעניין הזה, גיליתי תופעות מאד מעניינות ומדאיגות ביותר.

צביה גבע: דבר שני: אני רואה תופעה נוספת.

צביה גבע: אני גרה בהרצליה, שזו באמת, בחלקה, חברת שפע, ומספר העובדים הזרים והילדים של העובדים הזרים שכבר מגיעים לבתי הספר ולחטיבות שחברות שלי מלמדות בהם - זה פשוט לא ייאמן.

צביה גבע: אני הייתי רוצה שמישהו יבוא - כאשר מדברים על הילודה בישראל ונגד ילודה גבוהה, שזה כבר סיפור אחר - אני רוצה שיבואו ויראו, בבוקר, עובדות זרות, עם העגלות שלהן, עם הילדים שלהן -      'מסתובבים'.

צביה גבע: הן באו לעבוד; או אז, איפה הן עובדות?

צביה גבע: משפחות שלמות של עובדים זרים, צעירים ומבוגרים, והם מתפרשים - ברחוב שלי, שהוא רחוב שנחשב, לא כיוקרתי, אבל רחוב 'בסדר' - אתה רואה שהם - רק ביום שישי האחרון, בשש בערב, הגיעו כ10- פיליפינים, רוקנו משאית ונטו לגור.

צביה גבע: זאת אומרת, צריכים להסתכל גם על התמונה הרחבה והגדולה ועל העתיד.

צביה גבע: מה קורה עם האנשים האלה?

צביה גבע: האנשים האלה נכנסים 'חופשי-חופשי', בלי בעיה בכלל.

צביה גבע: מגיעים אנשים, דופקים בבית, מדלת לדלת, מחפשים עבודה.

צביה גבע: יש לי כאן, אני מוכנה להעביר רשימה מהרצליה.

צביה גבע: אישה בת 35, צעירה, בריאה, מצלצלת לי בדלת ואומרת לי: אולי את מחפשת עוזרת למשק בית?

צביה גבע: התחלתי לשוחח אתה; מסתבר שיש לה עוד חברות, והיא סיפרה לי את כל צרותיה, איך היא איננה מצליחה כלל לשבור את המחסום הזה של להיכנס לעבוד במשק בית.

צביה גבע: ביקשתי חברות: אנא, העסיקו ישראליות.

צביה גבע: "לא, אנחנו לא נעסיק"...

צביה גבע: מדוע?

צביה גבע: כל זמן שיש זרים, אנחנו נעסיק אותם.

צביה גבע: והם בשפע, פשוט רואים את המספרים ברחובות.

צביה גבע: וכשאני טוענת בפניהם שהמחיר הוא לא כל כך יותר יקר, את הרי משלמת במילא לזר 25 שקל לשעה, ולישראלית 30 שקל לשעה – "לא".

צביה גבע: או אז, יש מקרים כאלה וכאלה, אבל נוצר מצב שקיימת פשוט הפקרות.

צביה גבע: הרי העובדים הזרים בעצמם מודים שזו אחת המדינות שהכי קל להיכנס אליהן.

צביה גבע: הטענה העיקרית שלי נגד כל המוסדות המוסמכים היא: איך זה יכול להיות, אם אתם נותנים אישורים להיכנס -  כבר אינני מדברת על הזרים הלא חוקיים, שזו סוגייה בפני עצמה, אלא על החוקיים.

צביה גבע: -אם אתם נותנים אישורים להיכנס, האם אתם רק יודעים את דרך הכניסה?

צביה גבע: ומה עם הדרך בחזרה?

צביה גבע: איך אתם יודעים להבטיח שהם גם יוצאים?

צביה גבע: אינכם יכולים לפתח מנגנון רק של כניסה.

צביה גבע: נו, בסדר - אזיי על כל אזרח במדינת ישראל תביאו עובד זר, ותהיה החלפת אוכלוסין, ולא נהיה כאן בכלל.

צביה גבע: אם כן, בשביל מה?

צביה גבע: אתם יכולים לעשות את זה…

צביה גבע: מעבר לאישור שלי, מפני שאני לא באתי לרמות – והחבר'ה האלה באים לרמות.

צביה גבע: הם חבר'ה חזקים מאד, הבלתי חוקיים יודעים - הנה, הוא מודה כאן, נציג הוועד של העובדים האפריקאיים, שהם יודעים את כל החולשות, והם יודעים שמדינת ישראל עסוקה היום בעניינים ביטחוניים, ולכן הם יכולים לבוא לכאן 'בקלי קלות'.

צביה גבע: אני אקצר כדי לאפשר לאנשים אחרים לדבר, אבל יש כאן המון חומר,  והגיע הזמן להפריך הרבה מאוד "בלופים" בכל העניין של העובדים הזרים - זה כבר לא עניין של חקלאות: כמה פועלים לחקלאות, וכמה פועלים לבניין?

צביה גבע: הם עובדים היום בכל השטחים.

צביה גבע: העניין הוא פרוץ והפקר - ולמעשה, לך תגיד לילד איזה עתיד יש לו פה.

צביה גבע: אין לו עתיד; הרי במקומו אפשר להביא כל אחד.

צביה גבע: יש לי הרבה דוגמאות.

צביה גבע: פשוט קצרה היריעה מלהשתרע.

סורין זיסרמן: שמי סורין זיסרמן.

סורין זיסרמן: אני עורך הדין של עמותת "תנו לעבוד בכבוד", ובעבר עבדתי ב"קו לעובד".

סורין זיסרמן: או אז, יש לי תמונה קצת יותר מלאה.

סורין זיסרמן: קודם כל אני רוצה להתחיל, כבר בפתיח, שהדיון הזה, שאני מאד שמח לקחת בו חלק, באיזה שהוא אופן חייבים לשלב אותו עם העובדה שיש החלטת ממשלה מה22.8.99- - החלטה שניתנה לבג"צ בתשובה לעתירה שהגיש מר אבי עובדיה, יושב ראש העמותה.

סורין זיסרמן: החלטת הממשלה אומרת במפורש שבשנת 2000 מספר העובדים הזרים לא יעלה על 50,000, עד 1.1.2001 - זה הכל מצורף בבקשה - החלטת הממשלה הזאת אומצה גם בבג"צ - ישנו פה גם פסק הדין בבג"צ 1652/99 מיום 7.10.99, שגם זה מונח בפניך, ואני מקריא: "לנוכח התשובה לעתירה, בגדרה התברר לעותר כי הממשלה מתכוונת אכן לצמצם את כוח האדם הזר במדינת ישראל, וכן לאור הערות בית המשפט, ביקש העותר למחוק את עתירתו".

סורין זיסרמן: אני כרגע נסמך על שני מקורות כל כך מרכזיים לשיטתנו, שאינני חושב שיש פה מישהו שיכול להתווכח אתם.

סורין זיסרמן: אם מישהו רוצה להתווכח, לטעמי המקום איננו פה - שילך לבג"צ ויגיד שאין מקובלת עליו החלטת הממשלה הזאת.

סורין זיסרמן: נציב שירות המדינה לשעבר, פרופסור פרידמן, גם במאמר שלו: "שירות התעסוקה הפך ללא רלוונטי לישראלים בשל קיום חברות כוח האדם", שזו בעיה שמצטרפת לבעיה של העובדים הזרים.

סורין זיסרמן: ישנן שכונות בישראל שהנושא של העובדים הזרים פשוט החזיר אותן שנים אחורה.

סורין זיסרמן: אנחנו יודעים שעם כל הפתיחות והפלורליזם - ואני אישית חייתי בארצות הברית 5 שנים - עדיין קיים הבדל מהותי.

סורין זיסרמן: שכונות שהיו בשלב של התפתחות, מגיעים לשם עובדים, שחלקם עובדים וחלקם מובטלים - אני מדבר על הזרים - הם מדרדרים אחורה את כל השכונות האלה.

סורין זיסרמן: מעבר לזה: אנחנו יודעים שיש המון עובדים זרים שמביאים לפה, בשלב זה או אחר, את המשפחות שלהם – וכל זה נופל לנטל על כתפי משלם המסים, ואנחנו יודעים שהביטוח הלאומי איננו נדיב במיוחד בגמלאות שהוא נותן לישראלים.

סורין זיסרמן: כל מה שאמרתי קודם, כל זה היה רק למעלה מן הצורך - יש כרגע החלטת ממשלה שקיבלה תוקף בבג"צ.

סורין זיסרמן: לטעמי, לא יעלה על הדעת להגדיל את זה - ולו בהיתר אחד, בכל תחום.

סורין זיסרמן: ההפך הוא הנכון.

סורין זיסרמן: צריך פשוט ליישם את זה.

סורין זיסרמן: לצערנו, המדינה נמצאת כרגע במצב לוחמה, ואני מניח שזה קצת משפיע על האפשרויות של המשטרה לטפל בנושא, אבל אנחנו אכן מקווים ומצפים שהחלטות הממשלה יבוצעו כלשונן, בהקדם האפשרי.

סורין זיסרמן: גם אז הבעיה הייתה קיימת.

איוב קרא: לא אמרתי את זה.

איוב קרא: אני אתך ב'קטע' הזה - לא נגדך.

צביה גבע: אסור לנו לבלבל - עושים קצת בלבול בעניין - מקומם של העובדים הפלשתינאים היה בתחומים מסוימים.

צביה גבע: זה הכל.

צביה גבע: הם לא באו ועשו מה שהעובדים הזרים עשו פה, והם הלכו בחזרה הביתה בסוף היום, ולא כמו כאן שמקימים משפחות - והדור השני שלהם לא יהיה עובדים זרים.

צביה גבע: הם לומדים בבתי ספר תיכוניים כדי להיות מהנדסי היי-טק.

צביה גבע: אני הייתי באנגליה, וראיתי שכונות שלמות שנמחקו - פשוט נמחקו.

צביה גבע: צריך להסתכל על זה במבט קדימה.

איוב קרא: ברור, ברור.

איוב קרא: אבל אין לנו האופציה הזאת.

איוב קרא: הביאו את זה בחשבון.

איוב קרא: למען הצדק צריך להגיד את הכול, 'לשים את הכול על השולחן'.

סורין זיסרמן: כבוד היושב ראש, רק עוד מילה.

סורין זיסרמן: במאמר שגם מצורף אצלך, תחת הכותרת: "ככר המגורשים", אני רוצה לטעון - וגם זה למעלה מן הצורך - גם בתקופת השפע, כשקבלנים קיבלו היתרים להביא עובדים זרים ככל שרק ביקשו, מי בעצם נהנה מההוזלה הזאת?

סורין זיסרמן: יש פה מאמר של דוקטור שמואל אמיר: "למרות שהעבודה זולה, שהענף מצוי כבר כמה שנים במיתון, לדברי הקבלנים, מחיר של דירה בתל אביב מגיע לכדי 4,000-4,500 דולר, לעומת 3,000 דולר בפריס, 3,800 דולר במנהטן.

סורין זיסרמן: " כלומר, כל הוזלת שירותי העבודה ושכר העבודה, נהנו ממנה מתי מעט.

סורין זיסרמן: קבלנים שהיה לוקח להם 10 שנים להתעשר, פשוט מתעשרים עכשיו תוך שנה.

סורין זיסרמן: זאת הייתה התועלת היחידה שצמחה למשק.

שמואל ארד: אני באתי לכאן לא להשמיץ ולא להתעשר.

סורין זיסרמן: אני איני משמיץ.

סורין זיסרמן: יש פה נתונים.

שמואל ארד: אני מכיר את מר שמואל אמיר.

שמואל ארד: בדוק בבקשה כמה מסים המדינה לוקחת מזה.

שמואל ארד: 60% מזה הם המסים.

סורין זיסרמן: או אז, מדוע ההוזלה של שירותי העבודה לא הגיעה לכיסו של האזרח?

איוב קרא: סליחה, מר שמואל ארד.

איוב קרא: תאמר את דבריך, אבל לפני שניתן את רשות הדיבור להתאחדות הקבלנים, נשמע את מר שמעון מלכה מעמותת "תנו לעבוד בכבוד".

שמעון מלכה: שמי שמעון מלכה.

שמעון מלכה: אני שייך לעמותת "תנו לעבוד בכבוד".

שמעון מלכה: אני מדימונה.

שמעון מלכה: כולנו יודעים איפה דימונה, ובחודשיים האחרונים היא הייתה בכותרות כמקום עם אבטלה.

שמעון מלכה: אני באמת רוצה להאמין -  השתתפתי בהרבה ועדות, ואני רוצה להאמין שפעם אחת  אשתתף בוועדה…

שמעון מלכה: וגם היו לנו כל מיני ישיבות עם שר העבודה ועם כל מי שאתה רוצה - אבל 'שומעים מפה ויוצא מפה'.

שמעון מלכה: מלבד זה: שכונה ד' - הרי כולם יודעים איפה היא שכונה ד' בבאר שבע - שם 'מלא' עובדים זרים, ושם 'מלא' גם כן תושבי מדינת ישראל ששירתו, ושילדיהם משרתים בצה"ל.

שמעון מלכה: הם גרים בשכונה שם, ואין להם פרנסה - הם מובטלים ויושבים ומחכים שיבוא המושיע.

שמעון מלכה: אבל בערב, כשהם רואים את התאילנדי ואת הרומני עוברים עם סל מלא מזון, הם 'אוכלים את נשמתם'.

שמעון מלכה: הם אומרים: ראו נא.

שמעון מלכה: איזו מדינה מפקירה את האזרחים שלה - מביאים עובדים זרים, נותנים להם פרנסה; אנחנו יושבים פה ומחפשים איך להביא ככר לחם בבוקר לילדים.

שמעון מלכה: חוץ מזה, בדרום יש אבטלה - ויושב פה יושב ראש התאחדות הקבלנים - אני רק רוצה להגיד לך: מכרו שטח בדימונה לאיזה קבלן.

שמעון מלכה: הקבלן הזה התחייב להתחיל לבנות, אבל מדוע אין הוא בונה?

שמעון מלכה: כי אין לו עובדים זרים.

שמעון מלכה: "אז זהו", המדינה הזאת, בנו אותה רק עובדים זרים.

שמעון מלכה: היהודים והערבים לא בנו את המדינה הזאת, אף אחד לא בנה - חיכינו עד שיבואו העובדים הזרים.

שמעון מלכה: עכשיו, העניין הזה - ואני אומר לך, ויכולים להקליט אותי - יש פה מאפיה מאורגנת של כל ה'עסק' הזה, ויש עובדי שירותי התעסוקה, שהם שותפים בעסק הזה.

שמעון מלכה: המצב הביטחוני הוא מצב ביטחוני, ותמיד היינו במצב ביטחוני…

שמעון שלוסמן: מר יעקב נזרי, אתה מכיר את צי הסוחר הרבה זמן, הרבה שנים.

שמעון שלוסמן: אתה זה שקיבלת אותי בארץ, ואתה יודע בדיוק מה 'הולך' ואיך מקבלים אישורים לעובדים זרים.

איוב קרא: חברים, צריך לכבד פה אחד את האחר.

איוב קרא: באנו לפתור בעיה, לא להאשים, לא להשמיץ ולא לדבר זה כנגד זה, כי בסך הכל האנשים שיושבים פה, כל אחד מהם רואה את זה מהזווית שלו, מנקודת ראות חיובית.

איוב קרא: או אז אני מבקש לחזור בך מהמילה הזאת.

שמעון מלכה: אני אינני משמיץ.

שמעון מלכה: היו כתבות ב"ידיעות אחרונות", וכל מדינת ישראל קראה את הכתבות האלה על כל מה שמתרחש בשירות התעסוקה.

איוב קרא: אבל אי אפשר להכליל.

איוב קרא: אם יש אחד שאיננו בסדר, אין זה אומר שכולם אינם בסדר.

שמעון שלוסמן: כבר עשו במדינה הזאת סלקציה.

שמעון שלוסמן: עשו: רוסים, יהודים, אשכנזים, ספרדים, ערבים, מוסלמים, חילוניים, לא חילוניים - עשו כבר סלקציה.

שמעון מלכה: כבוד הסמנכ"ל של שירות התעסוקה יכול ללכת ולהגיש נגדי תלונה ולתבוע אותי למשפט.

שמעון מלכה: הרי במילא אני הגשתי תביעה נגד שירותי התעסוקה, בעניין הקרוב לנושא הזה, ושירות התעסוקה עוד לא הגיש כתב הגנה לעניין שאני הגשתי.

שמעון מלכה: או אז, הוא יכול לתבוע אותי.

שמעון מלכה: אין לי בעיה.

איוב קרא: רבותיי, אם אתם באתם כדי לחנך אנשים, הרי אני לא באתי לפתוח פה דיון כדי לחנך אנשים.

איוב קרא: אני רוצה לפתור את בעיית המובטלים בישראל.

שמעון שלוסמן: רוצים לפתור אותה?

שמעון שלוסמן: קודם כל הפסיקו לתת רשיונות.

שמעון שלוסמן: אני אינני סבור שרוצים לפתור את הבעיה הזאת.

איוב קרא: אנחנו באנו הנה לעזור לכם.

איוב קרא: היוזמה היא שלכם.

איוב קרא: אני עשיתי את זה בשבילכם – אם כן, כבדו אותי לפחות.

איוב קרא: אני עשיתי את זה בשבילכם, אני הזמנתי את כל האנשים האלה שישמעו אתכם.

איוב קרא: או אז, כבדו אותנו, וכבדו אותם - ואני מבקש שלא לדבר דברים כאלה באמצע הדיון.

אבי עובדיה: אבל צריכים 'לנקות' את השירות הזה.

אבי עובדיה: השירות הזה נכשל.

אבי עובדיה: מדוע יש אבטלה?

אבי עובדיה: משום שהשירות הזה נכשל.

איוב קרא: אני אינני אחראי על הדבר הזה.

איוב קרא: אני ועדה לעובדים זרים.

איוב קרא: אני בעד זה שלא יהיה עובד זר אחד פה בארץ, ואני אתך פה בעניין הזה.

איוב קרא: אנחנו באים לדבר על מובטלים שישתלבו במקום עובדים זרים.

איוב קרא: נקודה.

אבי עובדיה: כבוד היושב ראש, רק מילה אחת.

אבי עובדיה: הייתי בבית הנשיא לפני שלושה שבועות, עם משרד העבודה והרווחה.

אבי עובדיה: כדי להוכיח לכולם שאין אנו רק צועקים וצועקים, אני מוכן לוותר על דמי האבטלה במדינת ישראל.

אבי עובדיה: מי שחולה - יש ביטוח לאומי.

אבי עובדיה: מי שבריא - יש עבודה.

אבי עובדיה: אנחנו איננו רוצים כלל את הנדבות מהמדינה.

אבי עובדיה: אנו רוצים להתפרנס בכבוד - אבל אנחנו רוצים את הכלי, והכלי הזה זה למצוא מקום עבודה, כמו שמצאנו כל השנים.

אבי עובדיה: היום אי אפשר למצוא.

אבי עובדיה: חלק מזה שאי אפשר למצוא - אני אומר לך כאן, והוא יכול להתלונן נגדי כמה שהוא רוצה - יש בעיה בין בכירים ובין מעסיקים וקבלנים במדינת ישראל, שהם 'ככה חזק', זו הבעיה.

איוב קרא: בסדר.

איוב קרא: בשביל זה אנחנו פה.

איוב קרא: אנחנו נמליץ את ההמלצות הטובות ביותר, לגורמים שמטפלים בסוגיות הללו  - אבל בין זה לבין להשמיץ אנשים גדול המרחק.

אבי עובדיה: אנחנו איננו משמיצים אף אחד.

שמעון שלוסמן: כבוד היושב ראש, אני רוצה להגיד לך...

איוב קרא: סלח לי, כך אין מנהלים דיון.

איוב קרא: אתם יכולים להתדיין לבדכם - שילכו האנשים, ותישארו אתם.

איוב קרא: אני באתי לעזור, לסייע בסוגיה הזו.

איוב קרא: אזיי תנו לי לעזור לכם.

איוב קרא: אנשי דימונה, אני מבקש מכם לחזור בכם מהמילה הזו ולהמשיך בדיון.

אבי עובדיה: איזו מילה הוא אמר?

איוב קרא: הוא השמיץ את כל שירות התעסוקה.

איוב קרא: אמר: "מושחתים כולם".

איוב קרא: ככה הבנתי.

אבי עובדיה: אני אמרתי.

אבי עובדיה: אני אמרתי  - לא הוא.

שמעון שלוסמן: מר יעקב נזרי, מי נתן אישורים לעובדים זרים בשירות התעסוקה?

שמעון שלוסמן: בוא, הגד להם שמות.

איוב קרא: הבה נתקדם, אתם מפסידים את המיקוד פה, את כל הדברים החשובים שצריך לסיים פה ולעשות.

יעקב נזרי: לא ייתכן שיש פה נציגי עובדי מדינה שאין להם יכולת להגיב, כי יש פה במה ציבורית, והם מותקפים ברמה שאינני רוצה להתבטא איזוהי.

יעקב נזרי: האדון אמר לפני שניה שהוא לא אמר.

יעקב נזרי: או אז אני מבקש שהאדון יחזור בו, ואם יש לו עניין של תלונה אישית נגד מישהו, שיעשה את זה - המשטרה נמצאת לידו - ויגיש תלונה.

אבי עובדיה: ניחא.

אבי עובדיה: אני חוזר בי.

אבי עובדיה: אני אמרתי את זה - אני חוזר בי.

אבי עובדיה: אבל לפרוטוקול, אני מבקש עכשיו - נמצא פה נציג משטרת ישראל - אני מבקש מנציג משטרת ישראל שיפתחו בחקירה על מה שקורה בין בכירים בשירות התעסוקה ובין קבלנים.

איוב קרא: נציגי הדרום, סיימו בבקשה את דבריכם.

שמעון מלכה: כבוד היושב ראש, אני רוצה להגיד רק דבר אחד: אנחנו רואים את הדברים ואת המצב הקשה שיש בקרב הרבה משפחות, והעניין הזה של האבטלה גם מביא לפירוק משפחות ולמצבים קשים מאד.

שמעון מלכה: העניין הביטחוני שיש לנו היום  - זה יעבור; הרי היינו 53 שנים במצבים קשים.

שמעון מלכה: זה יעבור, אבל המצב החברתי שישנו היום, שמיום ליום הולך ומחמיר, המצב הזה יהיה "קייטנה" לעומת האינתיפאדה הקיימת היום בשטחים.

שמעון מלכה: אני אומר  שצריך להתעורר ולהתחיל לטפל בנושא הזה בצורה נקודתית.

שמעון מלכה: תודה רבה.

משה סביון: אני רוצה להתייחס לתגובה של לשכת התעסוקה.

משה סביון: אני גייסתי כמעט 200 עובדים עם רשימות, ומסרתי לו את זה בתקופה של השר רענן כהן.

משה סביון: מה עלה בגורלם?

משה סביון: האם אתה יכול להסביר לי, פה, בפרוטוקול?

יעקב נזרי: אינני  יכול, כי אתה פופוליסט אחד גדול.

משה סביון: קיבלת רשימות, היה איזכור לזה על ידי מר רענן כהן.

איוב קרא: סליחה, אנחנו רוצים לסיים את הישיבה בצורה מכובדת, כדי לצאת עם תוצאות.

איוב קרא: שמענו אתכם.

צביה גבע: אלה אנשים שמדברים מתוך מצוקה - צריך להבין.

איוב קרא: ברור, ברור.

איוב קרא: התאחדות הקבלנים בבקשה.

שמואל ארד: אני רואה שרק אנחנו מייצגים את המעסיקים.

שמואל ארד: איני רואה פה חקלאים.

שמואל ארד: אני אומר אי אילו מילים, ואחרי כן מר משה טראוריג, שהוא ראש אגף כוח אדם בשיכון ובינוי, שהיא חברת האם של סולל בונה - שהיא בעצם חברת הבניה הכי גדולה במדינה - הוא גם יושב ראש ועדת העבודה שלנו, הוא ימשיך.

שמואל ארד: אני פשוט צריך לעלות לוועדת הפנים.

שמואל ארד: גם שם יש דיון.

שמואל ארד: דבר שני: מוכרחים להבין שנוצר פה פרדוכס שלא יוכלו לעצור אותו.

שמואל ארד: מה שקרה בעשרת החודשים האחרונים, מהחלטת הממשלה ההיא, זה שחסרים היום 60,000 פלשתינאים שעבדו רק בענף הבנייה - אינני  רוצה לדבר על הענפים האחרים שאינם פה.

שמואל ארד: אצלנו עבדו 60,000 פלשתינאים.

שמואל ארד: מאוקטובר הם אינם.

שמואל ארד: הענף נמצא בגסיסה; מפעלי הבניה קורסים; ואתם צריכים להבין - כל מי שמייצג את המובטלים - שככל שזה יימשך, ייפלטו יותר ויותר למעגל האבטלה, ומה שהוא אמר לכם על הקבלן שאיננו בונה בדימונה, כי אין לו עובדים, לא כי הוא מחכה לעובדים זרים - אין לו עובדים, ולכן הוא איננו בונה בדימונה.

שמעון מלכה: אני אביא לו עובדים.

שמואל ארד: אני לא הפרעתי לכם.

שמואל ארד: אני מבטיח לך פה, ב'התחייבות חגיגית', שאם אתה ברזלן מקצועי, מחר יש לך עבודה בסולל בונה - מחר.

שמואל ארד: בדרום - לא על יד הבית שלך.

שמואל ארד: בדרום.

שמואל ארד: שים את השם, מר איוב קרא ירשום אותו, ותראה שמחר תהיה לך עבודה ב"סולל בונה".

קריאה: אין רוצים לשלם!

שמואל ארד: רק דקה.

שמואל ארד: מה זה אין רוצים לשלם?

שמואל ארד: גם מה שנאמר עכשיו איננו נכון, כי יש לנו הסכם קיבוצי בענף.

שמואל ארד: אין עובד בניין אחד ישראלי שנמצא על שכר המינימום.

שמואל ארד: העובדים הישראליים מתחילים שתי דרגות מעל שכר המינימום, ולכן אין זה קיים כלל.

שמואל ארד: כולם שתי דרגות מעל שכר המינימום, וירחיב על זה מר משה טראוריג, שבקיא בנתונים הרבה יותר טוב ממני.

שמואל ארד: אני רוצה להסביר לך שלמדינת ישראל מגיעים כל חודש אלפי עובדים שבאים הנה כמהגרים לא חוקיים.

שמואל ארד: זה לא העובדים הזרים - שם כמעט שאין בריחה.

שמואל ארד: אני אומר לך שרומנים אינם משתקעים פה, ושסינים אינם משתקעים פה, אבל תאילנדים משתקעים פה ושחורי עור ופיליפינים…

שמואל ארד: אני אומר לך שמעולם לא הבאנו פיליפיני אחד לענף הבנייה, לא הבאנו כושי אחד, או שחור עור - אינני יודע איך מכנים את זה היום בשפה העברית בלי לפגוע או להיות גזעני.

שמואל ארד: מאפריקה לא הבאנו עובד אחד כל שנות המדינה הזאת.

שמואל ארד: לא הבאנו - ויש פה עשרות אלפים.

שמואל ארד: אלה המהגרים הלא חוקיים, ואם המדינה תמשיך להיות מדינה ללא אכיפה, אזיי ככל שיצמצמו את מספר העובדים הזרים החוקיים, ילך ויגדל המספר של הלא חוקיים.

שמואל ארד: זה סוד פשוט מאד, והכתובת היא המשטרה והממשלה, שפשוט אינן עושות אכיפה.

שמואל ארד: אי אפשר להיות הומני וליצור מובטלים ישראליים - והם צודקים.

שמואל ארד: אבל הבעיה האמיתית איננה העובדים הזרים החוקיים.

אלכסנדר צינקר: העירו פה על מתנדבים בקיבוצים.

אלכסנדר צינקר: אפשר לספור אולי על אצבעות יד אחת את המתנדבים שנשארו אחרי זה כעובדים לא חוקיים.

אלכסנדר צינקר: למד בבקשה את הנושא.

אלכסנדר צינקר: בשבוע הבא יש דיון בוועדה הזאת על נושא המתנדבים.

צביה גבע: הם אינם צריכים להיות כאן.

צביה גבע: 'אצבעות יד אחת' הופך להיות ל'אצבעות שתי ידיים' או ל'אצבעות שלוש ידיים' -וכך זה מתחיל.

אלכסנדר צינקר: סליחה, את לחלוטין אינך מכירה את הנתונים.

אלכסנדר צינקר: זה איננו הנושא כרגע.

אלכסנדר צינקר: דברי עם מנהלת הוועדה.

אלכסנדר צינקר: מר משה טראוריג, בבקשה.

משה טראוריג: מה שאני מבקש – אין אנו מפריעים - אנחנו פה המעסיקים היחידים.

משה טראוריג: אנחנו נייצג את ענף הבניין בלבד, ואחר כך אשתמש בזכותי להתייחס גם לבעיה המאקרו-כלכלית, כפי שאנחנו רואים אותה, כאזרחי מדינת ישראל.

משה טראוריג: הבה נזכור שעל השכר הממוצע במשק משפיעים מקצועות לא רלוונטיים לענף הבנייה.

משה טראוריג: גם מקצוע ההיי-טק, או כל מיני מקצועות שההשתכרות בהם גבוהה יחסית, משפיעים על השכר הממוצע במשק, ואני אומר, לפי הלוחות הללו, שאין שינוי דרמטי בין היחס למשרת עובד שכיר בענף הבנייה לבין השכר הממוצע במשק לאורך העשור.

משה טראוריג: זאת אומרת שבענף הבנייה שמרו על פרופורציות ההשתכרות של העובד השכיר בענף הבנייה ביחס לעובד השכיר בממוצע במשק לאורך העשור שסבל מירידה בתחילתו, צמיחה גדולה בהמשכו ושוב שנות מיתון, 3 או 4 שנות מיתון, החל מ1996 ו- 1997.

משה טראוריג: באנו ואמרנו: המצב הגרוע שאנחנו נמצאים בו - ואני מצדיק את מה שנאמר פה על ידי עמותת המובטלים, בהיבטים מסוימים - הוא העובדים הזרים הבלתי חוקיים.

משה טראוריג: כלל אינני מבין מדוע אני, במדינת ישראל, צריך לדבר בכנסת ישראל על תופעה בלתי חוקית – איני מבין.

משה טראוריג: ואינני מבין למה המיקרופון בכלל קולט את זה.

משה טראוריג: יש עובדים זרים בלתי חוקיים במספרים משמעותיים, גדולים מהעובדים החוקיים.

משה טראוריג: מדינת ישראל לא טעתה כשהיא הקצתה עובדים זרים, או רשיונות לעובדים זרים, לנושאים ספציפיים.

משה טראוריג: שמור שהם הולכים לשם, ושמור שהם יוצאים משם כשהם מסיימים את העבודה.

משה טראוריג: הבה נסקור מה קרה מ1967-, איפה העובדים הישראליים של ענף הבניין עד 67 – האם לא קרתה אותה תופעה?

משה טראוריג: מה זה חשוב כרגע מאיפה הוא בא, האדם הזר, אם הוא בא מגוש יש"ע או שהוא בא מבוקרשט.

משה טראוריג: זה היינו הך מבחינת התהליך החברתי ומבנה המועסקים במשק.

משה טראוריג: התופעה קרתה במשק הישראלי לגבי השינוי המובנה במבנה המועסקים, החל משנת 1967.

משה טראוריג: היו ענפים שיצאו מהם ישראלים ונכנסו בהם זרים, נקודה.

משה טראוריג: אין זה כלל  משנה ה'פספורט', ומאיפה באים.

משה טראוריג: אתם מייצגים אינטרס מסוים.

משה טראוריג: אני אינני נגדכם, אבל אתם עם סיסמאות - ואני עם נתונים.

משה טראוריג: אם אני אומר לשירות התעסוקה: שלח לי כל מי שרשום אצלך, שנגע בבניין - לא עבד בבניין ולא בעל מקצוע בבניין, אלא הסתובב בבניין ונגע בבניין - זה 4,000 איש.

שמעון מלכה: אבל  אנא, סלח לי - שירות התעסוקה העלים עובדי בניין.

משה טראוריג: העלים?

משה טראוריג: שלח אותם לקפריסין?

שמעון מלכה: כן.

שמעון מלכה: שלחו אותם למזכירות, והורידו אותם מהבניין.

משה סביון: שירות התעסוקה אינו מגיב.

משה סביון: אין הוא עושה ולא כלום - 200 עובדים הבאתי לו.

משה סביון: מה התוצאות מהעובדים האלה?

משה סביון: מה הוא עשה?

משה טראוריג: ראה נא, אם אתה מתכוון לעשות פה 'טריבונל' לשירות התעסוקה, כי אז זו איננה שיטת הדיון.

משה טראוריג: כבוד היושב ראש, עם כל הכבוד, אנחנו איננו פה בטריבונל.

משה טראוריג: אני נציג המעסיקים, ושירות התעסוקה יודע היטב להגן על עצמו - מר יעקב נזרי יושב פה ושותק, כי הוא איננו יכול; הוא עובד מדינה.

משה טראוריג: אינני יודע אם אין לו מה להגיד - אבל אני לא טריבונל.

אלכסנדר צינקר: באמת חבר'ה, אי אפשר לנהל כך דיון.

אלכסנדר צינקר: נאמרה פה נקודה, היו פה מספר ישיבות ועדה - העובדים הזרים הבלתי חוקיים זה לב העניין, אבל אתם אינכם יכולים, על כל נקודה שמישהו אומר...

אלכסנדר צינקר: אי אפשר לנהל דיון בהאשמות אישיות.

משה טראוריג: אי אפשר לנהל דיון.

משה טראוריג: האם  אתה מבין?

משה טראוריג: יש לנו חוסר ב60,000- עובדים.

משה טראוריג: 60,000 עובדים אינם יכולים להגיע משירות התעסוקה, גם אם אני אקח את כולם.

משה טראוריג: אנחנו, התאחדות הקבלנים, באנו למדינה ואמרנו: חבר'ה, יש לכם בעיית אכיפה.

משה טראוריג: בעיית אכיפה נוגעת לנושא תקציב.

משה טראוריג: אנחנו מוכנים להשתתף במימון התקציב ולגרש את כל הברחנים הבלתי חוקיים שישנם בענף הבניין - ואני מוכן לזה גם היום.

משה טראוריג: הלכה המדינה ליועץ המשפטי למדינה, והוא קבע בחוות דעת שלמדינה אסור להשתמש בכסף של מגזר למימון פעולות ציבוריות ובסמכות המדינה.

משה טראוריג: אזיי זאת בעיית מדינה, וזאת בעיית תקציב, וצריך לקבוע את סדרי העדיפויות.

משה טראוריג: המדינה, הכנסת, משרד האוצר הם האחראים על סדרי העדיפויות.

משה טראוריג: יש בעיה.

משה טראוריג: אנחנו איננו רוצים אף ברחן.

משה טראוריג: כל אחד שברח ממני, מעסיק חוקי עם פועל חוקי, גרם לי נזק, הלך למתחרה שלי - הוא מעסיק אותו שלא כדין, המתחרה שלי מתחרה בי מול המדינה במכרז; הוא יותר זול ממני, לוקח עבודה - אני נשאר בלי עבודה ומפטר את הפועל החוקי הבא, הישראלי והלא ישראלי.

משה טראוריג: או אז, איזה אינטרס בכלל יש לי שיהיו ברחנים?

משה טראוריג: אין לי אינטרס - אני רוצה את כולם חוקיים.

משה טראוריג: מה זה: 'הקבלן רוצה לשלם מחיר זול'?

משה טראוריג: והקנסות שהוא יקבל על זה שהוא לא יעמוד בלוח הזמנים מהמזמין, 'זה לא כסף?'

משה טראוריג: מדינת ישראל נתנה לי חוזה - וזכיתי במכרז, כי הייתי הכי זול - וצריכה את המבנה ב10- באוקטובר.

משה טראוריג: היא תקבל בכלל טיעון שאין לי פועלים לעבוד, ואני ב10- לאוקטובר אינני מוסר את המבנה?

משה טראוריג: הרי זה אף לא הוכר ככוח עליון, האנתיפאדה מאוקטובר.

משה טראוריג: נאמר שמעסיק במדינת ישראל צריך להביא בחשבון בעיות ביטחון - הוא צריך לתמחר אותן פנימה.

משה טראוריג: זה סביר שבמדינת ישראל יהיו בעיות ביטחוניות.

משה טראוריג: או אז, הכיצד אתה אומר לי שבגלל בעיות ביטחון אין לך עובדים?

משה טראוריג: זה בכלל איננו טיעון.

משה טראוריג: אינני מוכן לדחות לך את תאריך הסיום.

משה טראוריג: ואם אתה מפגר, תשלם קנסות.

משה טראוריג: חבר'ה, אתם טועים - למעסיק אין אינטרס.

משה טראוריג: יש אינטרס לשלם יותר היום בעבור עבודה, ובלבד למסור את הפרויקט בזמן.

משה טראוריג: הוא יקבל קנסות שאינם שווים לו את מחיר עליית שכר העבודה.

משה טראוריג: זה הרבה יותר גדול - כשאתה עושה מפעל להיי-טק, לאינטל, האמריקאים מטילים עליך מיליון דולר קנס על יום איחור.

משה טראוריג: אנחנו בחוצה ישראל נשלם 50,000 דולר על יום איחור, אם לא נמסור למדינה את הכביש בזמן.

משה טראוריג: זה כלל איננו רלוונטי, נושא שכר העבודה.

משה טראוריג: אני אומר לך שהוא בערך 85% מהשכר הממוצע במשק, השכר בענף הבניין, ואני רוצה להגן על זכותם של פועלי הבניין - אנחנו חושבים שניקח 188,000 מובטלים שנמצאים בלשכות התעסוקה ונגיד להם: 'החל ממחר בבוקר אתם תעבדו בבניין', והם יהיו פועלי בניין – 'מה פתאום?'

משה טראוריג: אין מושג כזה: "פועל בניין".

משה טראוריג: יש תפסן, יש ברזלן, יש בנאי, יש טייח - כל אחד הוא מקצוע בפני עצמו, ואין אחד מחליף את האחר.

משה טראוריג: ברזלן איננו יודע להיות טייח.

משה טראוריג: טייח אינו יודע להיות בנאי.

משה טראוריג: צריכים לזה קורסים.

משה טראוריג: אנחנו מעסיקים.

משה טראוריג: זה משק חופשי.

משה טראוריג: איש איננו מביא כסף מהבית לממן את הפעילות שלו.

משה טראוריג: אם לא יהיה כדאי למעסיק לעבוד - הוא לא יעבוד.

משה טראוריג: אם הוא לא יעבוד, הוא יפסיד, והעובדים שלו יפסידו.

משה טראוריג: אין מעסיק בלי עובדים - אבל גם אין עובדים בלי מעסיק.

משה טראוריג: העובדים צריכים להיות מעונינים שהמעסיק שלהם יעבוד, כי רק אז יש להם עבודה.

משה טראוריג: זה מוכרח לקבל טיפול מרכזי, ואנחנו לא נגד - אנחנו בעד.

משה טראוריג: רק בינתיים אין  מנוס - אנחנו צריכים עובדים זרים במקום הפלשתינאים.

משה טראוריג: ואם בעוד חצי שנה, בעוד שנה, אינשאללה, יהיה הסדר, יהיה שלום, תהיה הסכמה - לא חשוב מה יהיה, בלבד שיהיה טוב - אז נוציא אותם חזרה.

משה טראוריג: מה הבעייה בכך?

משה טראוריג: צריך לטפל במשק אם אין אנו רוצים שיקרוס.

קריאה: אבל הם משתרשים פה.

משה טראוריג: או אז, הוצא אותם.

משה טראוריג: אתה המדינה.

משה טראוריג: הקם מינהל הגירה כמו בארצות הברית.

קריאה: יש לך מעל 130,000 משפחות שהשתרשו פה במדינה.

משה טראוריג: חבר'ה, זו בעיית מדינה.

משה טראוריג: אני אינני סובר שעמותה כזאת או אחרת תפתור את הבעיה.

משה טראוריג: זו בעיה שצריך להתמודד בה.

משה טראוריג: לפני שנתיים, יחידת האכיפה של משרד העבודה הוציאה סדר גודל של 12-15,000 איש.

משה טראוריג: ב99' המספר הזה ירד.

משה טראוריג: כיום אני מבין שיש החלטה להגביר את האכיפה ולהרחיב את המספרים.

משה טראוריג: אני אומר - לא לפרוטוקול – חבר'ה, אני מוכן גם להבין את המדינאים.

משה טראוריג: זאת סוגייה לא פשוטה.

משה טראוריג: אנחנו עובדים בארצות העולם, בפעילות הבינלאומית שלנו.

שמעון מלכה: יש לי שאלה אליך.

שמעון מלכה: בחור שמסיים שלוש שנות שירות צבאי...

איוב קרא: סליחה, אני מבקש.

איוב קרא: אתה דיברת - אף אחד לא הפריע לך.

איוב קרא: סליחה, אני אסגור את הדיון, באמת.

משה טראוריג: היום - כמו שמדינת ישראל רוצה שאזרחיה, כשהם יוצאים החוצה, יקבלו פוזיציות ועבודה וחברות בינלאומיות - זה ייצוא למעשה - יהיו בחוץ, כך אותן מדינות רוצות את יחסי הגומלין.

משה טראוריג: זאת הסוגיה.

משה טראוריג: גם לא על חשבון אותם אזרחים.

משה טראוריג: הרי צריך לראות את שני הצדדים, גם אם זה לא נעים וגם אם אין רוצים.

קריאה: אם יש איזו מדינה שמשלמת את ה10,000- דולר לעובד, אני מוכן ללכת לאותה מדינה.

משה טראוריג: יש מדינה, בגרמניה, שמשלמת 20$ לשעת עבודה לעובד בניין, ואין לה עובדי בניין.

קריאה: אני מוכן ללכת לעבוד שם.

קריאה: אני אהיה עובד זר.

משה טראוריג: אני אינני מוכן שאתה תלך לעבוד שם - אני אומר לך את זה, ככה, כפטריוט, אבל אני אומר לך את המחירים.

משה טראוריג: 19 מארק שעת עבודה, שכר מינימום לעובד בניין בגרמניה - ואין עובדים.

משה טראוריג: אין עובדים, לא ממזרח גרמניה, שהייתה עד לפני 10 שנים בחבר העמים, לא מתורכיה, לא מספרד, לא מפורטוגל - עובדה.

איוב קרא: תודה רבה.

איוב קרא: נציג משרד הביטחון, סגן אלוף יצחק גורביץ.

איוב קרא: המשרד לביטחון פנים, בבקשה.

איוב קרא: מר הרצל חגי.

הרצל חגי: קודם כל, אני מאד מברך את הפעולה של העמותה;  גם נפגשתי אתם.

הרצל חגי: אני סבור שהם עושים עבודה טובה, כי הם 'מדליקים' לנו, כרשויות, 'את הנוריות האדומות', כי אני רואה את הקלות הבלתי נסבלת, לטעמי, שבה הממשלה קיבלה החלטות - גם במתן ההיתרים על פי החלטות ממשלה – ל"סחף" הקיים היום.

הרצל חגי: בעצם, על פי החלטת הממשלה המקורית, היינו צריכים להיות היום ב20,000- היתרים, והיום אנחנו ב100,000- היתרים - אני מדבר על היתרים כחוק.

הרצל חגי: דבר נוסף שאני חייב לציין, וסבורני שכן חשוב שכולנו נדע - אני מכיר טוב את שוק  העבודה ויכול לציין מתוך היכרות אישית שאני כן יכול להגיד שיש היום חדירה של עובדים זרים לענפים שהם ישראליים 'פרופר', ולא הייתה לנו שום כוונה, לא שיהיו נהגי משאיות זרים, ולא שיהיו מפעילי ציון מכאני הנדסי ולא "שפים" במלונות - ענפים או תחומים שהם היו פרופר ישראליים, כתוצאה מזה שהמעסיקים - בראש ובראשונה צריך לזכור שמי שיוצר את הביקוש זה מעסיקים - ואם יש פה 150,000 אנשים הנמצאים פה שלא כחוק, בראש ובראשונה יש מישהו - יכול להיות שהוא גם בחדר הזה, יכול להיות שהוא בבניין הזה, יכול להיות שהוא חלק ממובילי דעת קהל, שאף אחד פה לא יסתיר שום דבר - זה מתחיל בזה שהנורמה החברתית היום, שתמורת 700-1000$ אתה מעסיק עבד או שפחה בתחום משק הבית, וזה מותר, וזה הכל 'עובר', והכל בסדר.

הרצל חגי: אני גם איני מדבר על זה שהמדינה, כצרכן עיקרי של העובדים, איננה מאפשרת ליצור את ההגבלות ואת אמות המידה בשביל ליצור מצב של העדפה ברורה קודם כל לתושבי מדינת ישראל.

הרצל חגי: אזיי, קודם כל "ניטול קורה מעל עינינו" - אני אומר זאת ללא משוא פנים בכל מקום, אני אומר את זה גם כאן.

הרצל חגי: אני כן יכול להגיד שהתופעה הזו של כניסה של עובדים זרים לענפים ישראליים הולכת ומתרחבת, וזה צריך "להדליק" לכולנו "נורית אדומה".

הרצל חגי: הנושא עדיין מחולק, לצערי, בין שלושה משרדים, כל הטיפול בסוגייה של העובדים הזרים.

הרצל חגי: אנחנו חושבים שצריכה לקום רשות אחת, יד אחת מרכזית, שתטפל בכל התהליך - החל ממתן האשרות ועד החלק הבלתי נעים של הגירוש.

הרצל חגי: היום אני יכול להגיד בוודאות, כמי שממונה על האכיפה במשרד לביטחון פנים: אין קיימת די הרתעה.

הרצל חגי: לבי בעיקר נתון לאותם אלה שקיבלו היתרים לסיעוד, או נכים.

הרצל חגי: בחודש הראשון המטפלים מקבלים הצעות יותר גבוהות מהמעמד הבינוני ומעלה, בעוד 200$ לחודש, והם בורחים ונוטשים את אותו קשיש או נכה; והם פונים אליי, ואני עומד חסר אונים, כי המשטרה היום, כמו בשאר התחומים - לצערי התחומים הקלאסיים של האכיפה נפגעו, גם הנושא הזה…

אבי עובדיה: שיתחיל אצלו בבית.

הרצל חגי: אינני  רוצה להתייחס לזה.

הרצל חגי: יש היום פעולה מסיבית, גם כנגד שב"חים וגם כנגד זרים.

אבי עובדיה: יש לו 60 עובדים זרים בחווה.

הרצל חגי: אנחנו מתקשים בעומס ובים המשימות שקיים היום למשטרת ישראל, עם המצב הביטחוני הקיים.

הרצל חגי: יש לנו קושי אמיתי, ולמרות הכל אנו עושים מאמצים אדירים.

הרצל חגי: אין אנו מוותרים, כי יודעים אנחנו שזה חשוב ליצור את האפקט של ההרתעה במקום שאנחנו יכולים.

הרצל חגי: קיבלנו החלטות אף בנושא של הברחנים, לעשות פעולות ממוקדות בשביל ליצור הרתעה, שיידעו שהנושא הזה מקבל טיפול בצורה כזאת או אחרת.

משה טראוריג: מר איוב קרא, בהמשך למה שהוא אומר: בכדורגל, יש שוטרים כל משחק, בכל שבת; מממנים את זה קבוצות ההתאחדות וההתאחדות.

משה טראוריג: אנחנו מוכנים לממן שוטרים, כמו בכדורגל.

משה טראוריג: המעסיקים יממנו שוטרים שייקחו פועלי בניין ברחנים, יביאו אותם לשדה התעופה, וישלחו אותם הביתה.

איוב קרא: אני אקח את זה לתשומת לבי.

הרצל חגי: הקשב היטב למה שאני אומר: במשחק הכדורגל האחרון, ההתאחדות התקשתה להשיג שוטרים בשכר.

הרצל חגי: השוטרים נפלו מהרגלים, לא היו מוכנים, בשכר, לבוא ולאבטח את המשחק שהיה מול ספרד - שתבינו באיזו מציאות אנחנו חיים.

משה טראוריג: או אז, אפשר לגייס.

משה טראוריג: זו בעיה של תקציב.

איוב קרא: סליחה, אני רוצה להתקדם בדיון.

איוב קרא: מי שדיבר, נגמר העניין.

איוב קרא: יש אחרים שעדיין לא התבטאו פה.

יעקב נזרי: אני רוצה להזכיר לנוכחים שהיה לנו שיח עם הגוף המכובד הזה.

יעקב נזרי: הם ישבו אצלי לא אחת, היו לנו מספר מפגשים, ודיברנו כדי להחליט מה אנחנו עושים - זה גם בהקשר לרשימות שדובר בהן כאן.

יעקב נזרי: לצערי הרב זה לא יצא לפועל, כי זה לא התבסס על מה שנקרא: פרמטרים ונתונים מקצועיים.

יעקב נזרי: אבל לא זה הפתיח שלי.

יעקב נזרי: כנראה שמטעמי נוחיות, חלק מהנוכחים כאן תקפו את שירות התעסוקה כ'שק' ללא אפשרות להגנה.

יעקב נזרי: שירות התעסוקה איננו קובע מדיניות; שירות התעסוקה מבצע מדיניות.

יעקב נזרי: אם ניתנה החלטה לצמצם את מספר העובדים הזרים, מה שהאדון פה הזכיר, הרי שאנחנו ערוכים לדבר הזה.

יעקב נזרי: ההנחיה שקיבלנו היא החלטות הממשלה.

יעקב נזרי: אנחנו מבצעים את החלטות הממשלה כהווייתן.

יעקב נזרי: לסיכום אני רוצה לומר שהשר הנוכחי הקים ועדה שתבדוק את הנושא הזה של מכלול העובדים הזרים במדינת ישראל.

יעקב נזרי: חלק ניכר מהמוטו של ההחלטות אומר שבכל מחיר יש לצמצם ככל שניתן את מספר העובדים הזרים בהיתר.

יעקב נזרי: אני מניח שזה גם יקבל ביטוי בקרוב.

יעקב נזרי: לכן יש לדעת שהדבר הזה הוא לא בתהליך של צמיחה כלפי מעלה, אלא זה יקבל ביטוי של צמיחה כלפי מטה.

יעקב נזרי: אני מקווה שאכן כך יתבטא הדבר הזה.

חנה גלאי: אחד הנושאים שבעצם אנחנו התכנסנו היום פה לדבר עליו, זה המובטלים כנגד העובדים הזרים - התנגדות המובטלים לעובדים הזרים.

חנה גלאי: מבחינת הדברים כפי שאנחנו רואים אותם, אני מוצאת שיש פה התנגדות בלתי נכונה.

חנה גלאי: ומדוע?

חנה גלאי: העובדים הזרים, כרגע, באופן שבו הם מועסקים, אכן יש בהם משום פגיעה באינטרס של המובטלים, מאחר שהם מועסקים בשכר נמוך יותר, אבל לו היו משנים את תנאי ההעסקה של העובדים הזרים, והיו מעלים את שכרם, זה היה הופך את ההעסקה שלהם לבלתי כדאית, והיו חוזרים להעסיק את הישראלים.

חנה גלאי: כל הדברים האלה שפה העובדים הישראליים חושבים שהעובדים הזרים פוגעים בהם, הם לגמרי לא מדויקים.

חנה גלאי: אם יעסיקו את העובדים הזרים בשכר שבאמת קבוע בחוק - ואנחנו מכירים לצערנו הרב את התופעה הזאת, שאין מעסיקים אותם בשכר המינימום.

חנה גלאי: אם יעסיקו אותם בשכר שקבוע בחוק, יוכלו להעסיק במקום זה את הישראלים.

קריאה: אותי הורידו מאניה בגלל שהביא ב700$-  אדם.

קריאה: אותי הורידו מאניה ביטחונית.

חנה גלאי: שישלמו לך 1,000$.

חנה גלאי: שלא ישלמו לאנשים פחות משכר המינימום.

חנה גלאי: זאת הבעיה.

קרול טלפוס: משרד החקלאות קודם כל מברך את היוזמה הזאת שאתם רוצים להעסיק את המובטלים בחקלאות.

קרול טלפוס: אנחנו מוכנים לקלוט את כל הישראלים בחקלאות.

קרול טלפוס: לפני כחצי שנה עשינו ניסיון לקלוט - ביוזמת משרד התעסוקה, בעידוד האוצר - לקלוט   עובדים          לענפי חקלאות.

קרול טלפוס: לצורך כך, גם תמרצנו את הנושא ב40- ש"ח נוספים לדמי השכר שאותם העובדים מקבלים ובנוסף לכך גם דמי נסיעה.

קרול טלפוס: מסך כל המספר שאנחנו ביקשנו - רצינו לקלוט מספר גדול מאד של עובדים - הגיעו סך הכל כ150-200- עובדים לכל הענפים במשרד החקלאות.

קרול טלפוס: לגבי מה שצוין פה, לגבי הכוורות - כוורן מאזור מרכז הארץ הציע משכורת פי 1.5 משכר המינימום...

אבי עובדיה: הוא לא רצה לדבר אתנו, כשביקשנו את הטלפון שלו מהרדיו, ושלחתי לו פקסים.

אבי עובדיה: הוא לא רצה לענות.

קרול טלפוס: ואף עובד לא הגיע לשם - אף עובד.

אבי עובדיה: הוא לא רצה לקבל.

איוב קרא: חברים, אני רוצה לסכם באלה הדברים: קודם כל, אנחנו בעיקרון מקבלים את טענות המובטלים ואת דברי ראשי עמותת "תנו לעבוד בכבוד".

איוב קרא: מבחינת היישום, אני חושב שההחלטה שהייתה לגבי החקלאות בשבוע שעבר, לקלוט חיילים משוחררים ושהם יקבלו מענק תוך 90 יום - זו החלטה מאד נבונה, ואני מבקש לראות איך מיישמים אותה, כי עד עכשיו היה חצי שנה, וזה לא היה נבון.

איוב קרא: לדעתי, אם חייל משוחרר מחליט לעבוד בחקלאות במקום להיות מובטל, אנו יוצאים נשכרים מכך.

איוב קרא: או אז, בהחלט לגבי ההחלטה של החקלאות, אני מבקש לחזור על זה, שאנחנו ממליצים לקלוט חיילים משוחררים בענף החקלאות.

איוב קרא: ההחלטה כבר הייתה.

איוב קרא: אני רק חוזר על זה.

איוב קרא: דבר נוסף: אני חושב שבמשרד ראש הממשלה עומד להתקיים דיון בסוגיות שהועלו פה על ידי המובטלים וגם לגבי העובדים הזרים, ואנחנו דורשים שמשרד ראש הממשלה, במסגרת ההכנות לדיון הזה שאמור לקבוע עובדות חדשות לגבי המובטלים ולגבי העובדים הזרים, ייצא לפועל כמה שיותר מהר, ואנחנו נדבר עם משרד ראש הממשלה עוד היום, כדי לזרז את הדיון הזה.

איוב קרא: בעיקרון, הוועדה בעד אכיפת החוק נגד העובדים הזרים הלא חוקיים הנמצאים בישראל בצורה חד משמעית, ואנחנו רוצים מאד שהעניין ייעשה.

איוב קרא: אנחנו מחכים לדעת מה קורה עם הפלשתינים וכל הסוגייה הפלשתינית כרגע, כי עדיין אין החלטה, ואנו מצפים שתהיה החלטה לגבי זה.

איוב קרא: עדיין איננו יודעים - זה יכול להיות היום, מחר, מחרתיים - אבל בעיקרון אנחנו בעד אכיפה כוללת, ואנו רוצים מאד שזה יהיה כמה שיותר מהר.

איוב קרא: אנחנו חושבים שזו הבעיה המרכזית, כמו שהועלו פה הטענות.

איוב קרא: סבורני שבעניין של ה"דחיפה", או זירוז, או מתן עדיפות למובטלים, שהיום נרשמים בלשכות התעסוקה - צריך לתת לשלב אותם במעגל העבודה, אולי גם במחיר מתן חצי מדמי האבטלה לכל מובטל שמשתלב במעגל העבודה.

איוב קרא: זאת אומרת, בלי ללכת להתייצב בלשכת העבודה, די שהמעסיק ידווח שהוא עובד אצלו, יקבל 50% מדמי האבטלה, וכך יוצאים המדינה והמובטל נשכרים.

איוב קרא: אני חושב שהסוגייה הזו היא סוגייה מרכזית, ולדעתי, בדיון שיתקיים במשרד ראש הממשלה - אני אעלה את זה, כבר דיברתי עם ראש הממשלה בנושא הזה.

איוב קרא: צריך לשלב פיצוי למובטל, יחד עם זה שהמדינה תצא נשכרת מזה, שבמקום שיישב בבית "בטן-גב", ייצא לעבוד ויקבל עבור זה בונוס, בנוסף למשכורת שלו.

איוב קרא: מזה כולם ירוויחו.

איוב קרא: זו הנוסחה שאני מנסה לקדם אותה.

איוב קרא: אני מקווה שבדיון שייערך יסכימו כולם ליישם אותה.

איוב קרא: תודה רבה על ההקשבה.