ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 15, פרוטוקול מספר 555, 2001-12-25 00:00

תמר גוז'נסקי: גבירותיי ורבותיי, אני מתכבדת לפתוח ישיבה חגיגית משותפת של ועדת החוקה, חוק ומשפט, ועדת החינוך והתרבות, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, והוועדה לקידום מעמד הילד, המוקדשת לשנתון שמונח לפניכם – שנתון ילדים בישראל - 2001, המוצא לאור זו הפעם העשירית על-ידי המועצה הלאומית לשלום הילד.

תמר גוז'נסקי: עורכי השנתון, אשר בן אריה, יפה ציונית וזואי בינסטוק יבואו על הברכה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מקיימים דיון על מצב הילדים בישראל על רקע פרסום השנתון החשוב הזה.

תמר גוז'נסקי: השנתון הוא המסמך המרכזי שקיים בישראל שאוסף נתונים על חיי ילדים בכל התחומים.

תמר גוז'נסקי: אנחנו נשתדל היום בעזרת חברי הכנסת ובעזרת האורחים הנכבדים לקיים דיון, וכמובן נשמע גם נציגים של בני הנוער שיגיבו ויאמרו את דעתם.

תמר גוז'נסקי: הדיון היום נערך על רקע הקיצוצים הקשים שאושרו אתמול בממשלה לגבי תקציב 2002.

תמר גוז'נסקי: אזכיר רק כמה קיצוצים שנוגעים לילדים.

תמר גוז'נסקי: הקיצוץ בקצבאות הילדים, שכנראה יגרום לכך ש-65,000 נפש יתוספו לחיים מתחת לקו העוני ויוריד מקצבאות הילדים כ-2.5 מיליארד שקל.

תמר גוז'נסקי: קיצוצים בשירותי הבריאות לתלמיד, בשירותי טיפת חלב, בשירותים פסיכיאטריים, כולל לילדים – מדובר על קיצוץ של 390 מכסות של ילדים בסיכון בפנימיות, והפחתה של כ-1,600 מכסות להחזקת ילדים בסיכון במעונות יום.

תמר גוז'נסקי: זאת רק רשימה קצרה מהגזירות הללו.

תמר גוז'נסקי: לכן אנחנו מקיימים דיון, הייתי אומרת בשעת משבר ובשעת מצוקה ובשעת חירום, דווקא לגבי הילדים במדינת ישראל, ובמיוחד לגבי הילדים בסיכון, ילדים במצוקה, ילדים בהזנחה, ילדים שחיים במשפחות של מובטלים, ילדים שחיים במשפחות של מקבלי הבטחת הכנסה, וכלל הילדים שהיום בעצם הופכים להיות יעד מרכזי לאותם קיצוצים.

תמר גוז'נסקי: ידידים יקרים, יושב-ראש הכנסת חבר-הכנסת אברהם בורג היה אמור לברך, אבל נבצר ממנו להגיע.

תמר גוז'נסקי: לכן תרשו לי לקרוא את הברכה שהוא שיגר לכנס.

תמר גוז'נסקי: "לצערי הרב, אינני אתכם.

תמר גוז'נסקי: התחייבות קודמת מאלצת אותי להיעדר ביום זה ממשכן הכנסת, אולם אני מלווה אתכם בחיבה ובאהבה לאורך השנה כולה.

תמר גוז'נסקי: אנו, העוסקים יום-יום בפוליטיקה, לא תמיד רואים וחשים את המתרחש בחברה, על אחת כמה וכמה בחברת הילדים.

תמר גוז'נסקי: אתם, בפעילות

תמר גוז'נסקי: כם הברוכה, מחזירים אותנו לאיזון הנכון.

תמר גוז'נסקי: כל חברה חייבת לכוון את עצמה אם היא מקיימת מחויבותה לילדיה.

תמר גוז'נסקי: ילדי ישראל משקפים את המצב העגום של האומה.

תמר גוז'נסקי: תמונת המצב קודרת: אין יותר ישראל אחת.

תמר גוז'נסקי: יש ישראל של שני קצוות, של פערים גדלים והולכים ברמת החיים, בקידום ובהשכלה.

תמר גוז'נסקי: כך בעולם המבוגרים, כך בעולם הילדים.

תמר גוז'נסקי: חברה הרואה את עצמה כאוהבת ודואגת לילדיה – לא תוכל להתעלם מהם.

תמר גוז'נסקי: אתם, כאן, תעסקו בנושאים מדאיגים כגון חשיפת ילדים למצוקה כלכלית גוברת והולכת.

תמר גוז'נסקי: תשמיעו קול, ואל תסתפקו בשנתון, כדי שמערכות התמיכה והמחוקקים יאזינו לכם.

תמר גוז'נסקי: הרבה מוטל על כף המאזניים.

תמר גוז'נסקי: הבעיות אינן בעיותיהם של הילדים.

תמר גוז'נסקי: זו בעייתה של חברה הנותנת לילדים לגדול אל תוך מציאות כזאת.

תמר גוז'נסקי: עתידנו תלוי בנוער הצומח כאן בארץ.

תמר גוז'נסקי: אסור לנו לשכוח זאת.

תמר גוז'נסקי: עלינו לעשות כל מאמץ כדי שדור העתיד שלנו לא יסבול.

תמר גוז'נסקי: מצוקת הילדים חייבת לגעת ללבו של כל אחד מאתנו, השרים, חברי הכנסת והמבוגרים כולם".

תמר גוז'נסקי: חתום, אברהם בורג, יושב-ראש הכנסת.

תמר גוז'נסקי: אנחנו נצטרך היום מאד-מאד להצטמצם בזמן, ואני גם מבקשת מכל הדוברים להצטמצם, כי זמננו באולם מוגבל ואנחנו מעונינים לשמוע מה שיותר דוברים.

תמר גוז'נסקי: אני מבקשת להעביר את רשות הדיבור לברכה ליושב-ראש ועדת החינוך והתרבות של הכנסת, חבר-הכנסת זבולון אורלב.

תמר גוז'נסקי: בבקשה אדוני.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: בשם כל יושבי-ראש הוועדות המכובדות שנמצאים כאן, וחברי הכנסת, אני רוצה קודם-כל להביע הוקרה ותודה עמוקה למועצה הלאומית לשלום הילד ולעומד בראשה, ד"ר יצחק קדמן, על עבודה מסורה, כשרונית, מקצועית, קבועה, מתמידה במשך כל השנה, שמביאה לידי כך שאנחנו נשב כאן שורה ארוכה, חוצת מפלגות, וזאת בעצם קואליציה רחבה מאד של הילד על כל היבטיו ועל כל היבטי החיים שאנחנו עוסקים בהם.

זבולון אורלב: כדי לא לבזבז זמן נעביר את רשות הדיבור לד"ר יצחק קדמן.

זבולון אורלב: אומר רק מלה אחת, שעם כל החשיבות של הדו"ח הזה, צריך לראות אותו בבחינה של תנאי הכרחי.

זבולון אורלב: אם לא יודעים, לא יכולים לעשות.

זבולון אורלב: אבל בסופו של דבר המבחן הוא מה אנחנו עושים, לא מה אנחנו יודעים, והדו"ח הזה בוודאי מלמד שאנחנו לא עושים מספיק.

זבולון אורלב: נלמד את הדו"ח, נלמד את הבעיות שהוא מציג, והוא מציג פנים מאד קשות ומאד מכוערות של החברה הישראלית בכל הקשור לילד, ונקבל על עצמנו מחויבות עמוקה שלנו כחברי הכנסת לעשות כל דבר אפשרי כדי לתקן, לשפר ולקדם.

זבולון אורלב: ד"ר יצחק קדמן, בבקשה.

ד"ר יצחק קדמן: תודה רבה.

ד"ר יצחק קדמן: גברתי יושבת-הראש ורבותיי יושבי-ראש הוועדות, קודם-כל אני רוצה באופן פורמלי, מאחר שיושב-ראש הכנסת איננו פה ויושב-ראש ועדת החינוך הוא במקרה של היום יו"ר היו"רים של הוועדות שהתכנסו יחד, להגיש לך עבור יושב-ראש הכנסת באופן רשמי את השנתון.

ד"ר יצחק קדמן: אני בטוח שאתה לא תאחר להעביר לו אותו.

ד"ר יצחק קדמן: זמננו קצר והשנתון מדבר בעד עצמו.

ד"ר יצחק קדמן: לכן אומר שלושה-ארבעה משפטים בלבד.

ד"ר יצחק קדמן: קודם-כל אני רוצה להודות לכנסת וליושבי-ראש ועדות החוקה, החינוך, העבודה והרווחה, הקליטה ומעמד הילד, וליושבת-ראש ועדת המדע, שהיתה גם יושבת-ראש שדולת הח"כים למען הילד ולכן יש לה ייחוס מיוחד, ושאר חברי הכנסת שבאו ומקדישים היום מזמנם לדיון בשנתון.

ד"ר יצחק קדמן: אני יודע שבציבור לא תמיד – ואני אומר את זה ב"אנדרסטייטמנט" – יש הערכה לעבודת הכנסת.

ד"ר יצחק קדמן: אני חושב שהציבור לא יודע מספיק על העבודה האמיתית שנעשית בכנסת, ובעיקר בוועדות.

ד"ר יצחק קדמן: אנחנו רואים בכנסת שותף מאד חשוב, גם לחקיקה, גם לביקורת על הרשות המבצעת, וגם נושא מאד חשוב שאנחנו עוסקים בו היום, העלאה לסדר-היום הציבורי של נושאים שהעין הציבורית נוטה להתעלם מהם, שנוח לה להתעלם מהם, שנוח לה לא לראות אותם.

ד"ר יצחק קדמן: אני שמח שאנחנו מפנים, ולו לשעה קלה, את הזרקורים לנושא הזה.

ד"ר יצחק קדמן: אני רק מבקש, ואנחנו נעשה מצדנו ככל שביכולתנו, שלא נעשה אירועים חד-פעמיים.

ד"ר יצחק קדמן: צדקו הדוברים לפניי שאמרו שהדאגה לילדים צריכה להיות כל אורך השנה, כל יום, כל שעה.

ד"ר יצחק קדמן: השנתון שאנחנו מציגים זאת השנה העשירית ברציפות הוא יחיד מסוגו בעולם כולו.

ד"ר יצחק קדמן: אנחנו בדקנו גם בארצות אחרות, ואני יודע שהוא משמש מושא לקנאה גם בארצות מפותחות אחרות.

ד"ר יצחק קדמן: אני חושב שההישג שהוא מוגש בפעם העשירית ברציפות הוא רב-חשיבות.

ד"ר יצחק קדמן: השנתון עצמנו בעינינו איננו מטרה אלא כלי.

ד"ר יצחק קדמן: הוא חייב לשמש בסיס לקביעת מדיניות, להקצאת משאבים, לסדר עדיפות, לפעילות נכונה של שירותים למען ילדים בישראל.

ד"ר יצחק קדמן: רבים מהפוליטיקאים, לא אלה שיושבים פה, כאשר מדובר בילדים, מסתפקים בהצהרות אהבה.

ד"ר יצחק קדמן: אהבה הוא דבר מאד חשוב לילדים, אבל לא די לילדים בהצהרות אהבה.

ד"ר יצחק קדמן: ילדים צריכים הרבה יותר מאשר סיסמאות של "ילדים הם עתידנו".

ד"ר יצחק קדמן: כשאומרים "ילדים הם עתידנו" זה נוח מאד, כי העתיד הוא שם, רחוק מעבר לאופק.

ד"ר יצחק קדמן: לילדים יש שמות, יש להם פרצופים, ובעיקר יש להם הווה שמצריך התייחסות.

ד"ר יצחק קדמן: בדרך מקרית לגמרי השנתון מונח היום יום לאחר החלטת הממשלה על תקציב המדינה.

ד"ר יצחק קדמן: אני לא אתייחס לענין, רק אומר שאני באירוניה מקדם בברכה את החידוש העולמי של משרד האוצר להפסיק את הילדות בגיל 16.

ד"ר יצחק קדמן: אני מניח שהפטנט הזה שבו קצבאות הילדים נגמרות בגיל 16 יעזור לנו מאד בעיצוב שנתון אופטימי בשנה הבאה.

ד"ר יצחק קדמן: מפני שאם גומרים לספור את הילדים בגיל 16, יהיה הרבה פחות נוער מנותק, הרבה פחות נשירה מבתי-ספר, הרבה פחות נערות במצוקה, הרבה פחות בעיות שהשנתון הזה מעלה.

ד"ר יצחק קדמן: כמובן שאני אומר את הדברים באירוניה.

ד"ר יצחק קדמן: אנחנו הוצאנו את הספר הזה על-מנת שקובעי המדיניות, גם בממשלה, גם במשרד האוצר, יסתכלו במראה ויפעלו.

ד"ר יצחק קדמן: לצערי, בשלב זה הנתונים הללו לא משמשים לשום דבר, לפחות לא על-פי הצעת התקציב של הממשלה לשנה הקרובה.

ד"ר יצחק קדמן: אני מקווה שבעזרתה של הכנסת ובעזרתם של חברי הכנסת שנמצאים פה, שמוליכים חמש מהוועדות החשובות ביותר בכנסת, ודאי כאשר מדובר בילדים, נוכל להפוך את הקערה על פיה וגם בשנת 2002 להגיע לתקציב שהוא תקציב אנושי יותר, מתחשב יותר, בא יותר לקראת ילדים וההווה שלהם.

ד"ר יצחק קדמן: אמרתי, ילדים זקוקים לא רק לאהבה, ילדים זקוקים גם להתייחסות.

ד"ר יצחק קדמן: אני לא רוצה להמשיך ולומר יותר.

ד"ר יצחק קדמן: רק אומר שלמרות הכריכה הצבעונית של השנתון, ה"תוך" שלו איננו צבעוני.

ד"ר יצחק קדמן: הוא שחור-לבן, והרבה יותר שחור מאשר לבן.

ד"ר יצחק קדמן: זאת לא גזרה משמיים, הכל בידי אדם.

ד"ר יצחק קדמן: בידינו לשנות, אם רק נרצה.

ד"ר יצחק קדמן: אני מודה לגברתי ולרבותיי יושבי-ראש הוועדות.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה לד"ר יצחק קדמן ולמועצה הלאומית לשלום הילד.

תמר גוז'נסקי: ד"ר אשר בן אריה, שמלווה ובונה את השנתון מזה עשר שנים, שהוא סמנכ"ל המועצה הלאומית לשלום הילד, יציג בפנינו סקירה קצרה של עיקרי הממצאים.

תמר גוז'נסקי: בבקשה אדוני.

בן אריה: תודה רבה.

בן אריה: חברות וחברי כנסת נכבדים, חבריי ועמיתיי למועצה לשלום הילד, בני נוער יקרים, ואחרונות חביבות – השותפות שלי, שבעצם התרומה שלהן לעריכת השנתון היא רבה משלי – גב' יפה ציונית וגב' זואי בינסטוק-ריבלין.

בן אריה: האמת שזה יום חג לי מבחינה אחת.

בן אריה: כל שנה אני מנסה לשכנע אותן לדבר והן לא רוצות, ואשמח אם בשנה הבאה תעזרי לי לשכנע אותן להציג את הדו"ח במקומי.

בן אריה: זו לא פעם ראשונה שאני עומד פה ומציג את השנתון.

בן אריה: זה השנתון העשירי שאני מציג פה בכנסת.

בן אריה: כשהתחלנו לעבוד לפני כ-11 שנים על השנתון הראשון אף אחד מאתנו לא שיער שנגיע למצב כזה, ושאחרי עשר שנים השנתון יהפוך להיות דבר קבוע בשיח הציבורי, והנתונים שקודם לא היו קיימים יהפכו להיות חלק מהשיח הציבורי על ילדים.

בן אריה: אבל תחושת החג שלי מתערבבת לה בעצב.

בן אריה: תמצית הקיום של השנתון הנה הכוח שבידע, בהיבט החיובי שלו, והחשיבות של הידע לתהליך נכון של תכנון מדיניות למען ילדי ישראל.

בן אריה: ואיך אני יכול לעמוד פה היום לפניכם בכנסת ולדבר על תהליך נכון של תכנון מדיניות כזה שנשען על ידע, מומחיות ונסיון, זאת כאשר במסדרונות הבנין הזה ממש עכשיו מוצג תקציב שכולו אומר ההיפך מכך?

בן אריה: מה הטעם לאסוף נתונים ולפרסמם אם קבוצת פקידים מנותקת, אשר לעולם אינה טועה, גם אם בחצי שנה האחרונה הם טעו והטעו ועלו לכולנו ממון רב – -

ענת מאור: אלה השרים וראש הממשלה, לא הפקידים.

בן אריה: -- יושבת בינה לבין עצמה ומחליטה החלטות שבינן לבין הידע, המומחיות והניסיון, אין דבר, ובעצם גם בינה לבין המוסר ועקרונות הצדק אין קשר.

בן אריה: נכון שזה לא רק פקידים, אבל ההצעה הוצאה על-ידי פקידים ואושרה על-ידי אותה קבוצה שאתם אמרתם.

בן אריה: רציתי לפיכך בפתח דבריי לומר לכם, חברי הכנסת, כי עיני כולנו, ובעיקר העיניים של 2,152,000 ילדים נשואות אליכם.

בן אריה: עליכם מוטלת המשימה להחזיר את ההיגיון.

בן אריה: מכם אנו מצפים להציג דרישה ברורה וצלולה כי מדיניות התקציב תבוסס על המציאות ועל הנתונים.

בן אריה: ואם הממשלה זקוקה למספר שבועות נוספים, שהרי אפילו שרי הממשלה בלילה אחד לא מסוגלים ללמוד את התקציב לעומקו על-מנת לעשות את המלאכה נאמנה, אז בבקשה, לכך לכולנו – אני בטוח שאני מדבר בשם כולם – יש הרבה סבלנות.

בן אריה: ועכשיו, ברשותכם, הגיע הזמן להציג בפניכם את המציאות כפי שהיא עולה מנתוני השנתון הסטטיסטי.

בן אריה: התלבטתי רבות מה להציג בפניכם.

בן אריה: נקודת ההתחלה היתה שנתון סטטיסטי על 420 עמודים, מאות טבלאות ולוחות.

בן אריה: ניסיתי לצמצם והגעתי ל-70, וגם את זה צמצמתי, וזה עוד לפני שהורידו לי חמש דקות, כי צריך לצאת לפני הזמן.

בן אריה: ברור שאני לא מצליח להציג הכל וברור שההחלטה שאני מציג פה היא החלטה שלי אישית מה לדעתי חשוב.

בן אריה: כל שאר הדברים וכל שאר הנתונים על כל התחומים האחרים, כמאמר הפסוק, כתובים בספר דברי הילדים.

בן אריה: אני מקווה שאצליח להציג תמונה נאמנה, ולו חלקית, על המציאות שבה חיים ילדים בישראל היום.

בן אריה: אנחנו יודעים שיש לנו למעלה משני מיליון ילדים.

בן אריה: אנחנו יודעים שחלקם באוכלוסייה עומד על כשליש, והוא יורד בשנים האחרונות.

בן אריה: אנחנו לא תמיד בודקים איפה הם חיים, וכשאנחנו עושים מפה פשוטה ובודקים באלו יישובים יש פחות מ-25% מאוכלוסייה של ילדים, באלו יישובים יש יותר מ-50% אוכלוסייה שהם ילדים, ואנחנו שואלים שאלה: האם השירותים מתוכננים על-פי אוכלוסיית הילדים ביישוב ולא על-פי האוכלוסייה הכללית של נפשות ביישוב?

בן אריה: התשובה היא בדרך כלל שלילית, וזו תמונה ראשונה שאני רוצה להציג, והתמונות ברורות באלו יישובים יש יותר ובאלו פחות, בדרך כלל ביישובים של המגזר הלא-יהודי וביישובים החרדים.

בן אריה: נתון חדש שהשנה מופיע פעם ראשונה בשנתון הוא על קבוצה של ילדים שעד היום כולנו התעלמנו ממנה – ילדים שהם נטולי אזרחות ישראלית מלאה.

בן אריה: יש לנו קרוב ל-125,000 ילדים כאלה שאין להם אזרחות מלאה.

בן אריה: המשמעות של אזרחות מלאה מבחינת שירותי בריאות ושירותי חינוך היא ברורה לכולם.

בן אריה: החלק הארי שלהם הם תושבי מזרח ירושלים, שהם ישראלים אבל לא ישראלים.

בן אריה: אבל חלק לא פחות קטן מהם, כ-35,000 ילדים הם לא תושבי מזרח ירושלים.

בן אריה: אלה עולים שמעמדם לא הוסדר.

בן אריה: אלה ילדים שאחד מהוריהם הוא ישראלי והשני הוא תושב השטחים, ילדים של עובדים זרים חוקיים, שאין להם אזרחות מלאה ובהכרח לא מקבלים את כל השירותים שהם צריכים לקבל.

בן אריה: נתון נוסף בעל חשיבות עצומה הוא חלקם של הילדים העולים מכלל הילדים בישראל, ואני סופר כעולים את מי שהגיע מ-1 בינואר 1990 ועד היום.

בן אריה: אנחנו רואים שהחלק פחות או יותר מתייצב בשנים האחרונות.

בן אריה: 11% מכלל הילדים בישראל הם ילדים עולים שהגיעו לישראל בעשר השנים האחרונות, והנתון הזה הוא במיוחד בעל משמעות כשאנחנו בודקים את ההתפלגות שלהם לפי יישובים.

בן אריה: כשאנחנו מסתכלים איפה הילדים העולים גרים, הם לא מתחלקים כ-11% מכלל היישובים בישראל.

בן אריה: אתם רואים פה את היישובים עם הריבוע הוורוד לידם.

בן אריה: אלה יישובים שבהם אוכלוסיית הילדים העולים מונה למעלה מ-30% מכלל הילדים ביישוב.

בן אריה: המשמעות מבחינת היישוב, מבחינת מערכת החינוך ומבחינת מערכת הרווחה או הבריאות היא ברורה, אני לא צריך להציג אותה פה.

בן אריה: הנקודות השחורות אלה יישובים שבהם אוכלוסיית העולים היא רק בין 20% ל-29% מכלל הילדים באותו יישוב, כשהממוצע הארצי, להזכירכם, הוא 11%.

בן אריה: אני מדלג על חלק מהטבלאות ורוצה לגעת בנושא שבשנים האחרונות לא נגעתי בו – שיעורי הגיוס לצבא.

בן אריה: אנחנו רואים בשנים האחרונות ירידה, שהיא איננה סטטיסטית בלבד, בשיעורי הגיוס לצבא, מ-83% לפני ארבע או חמש שנים ל-81% היום.

אופיר פינס-פז: לא, זה 79%.

אופיר פינס-פז: במקרה אני עוסק בזה עכשיו.

בן אריה: יכול להיות שזה נתון יותר מעודכן שעוד לא הופיע בשנתון.

בן אריה: זאת אומרת, בוודאות אנחנו מדברים על ירידה משמעותית שקיימת, לא משהו שאפשר להדחיק אותו בשיעורי הגיוס לצבא.

אופיר פינס-פז: דרך אגב, זה לגבי בנים.

בן אריה: אצל הבנות הירידה הרבה יותר גדולה.

בן אריה: ומה המשמעות מבחינת הניכור, מה זה אומר על התחושה של השייכות, של בני-נוער יהודים בחברה הישראלית – אני משאיר לכם לשקול.

בן אריה: זה רק יהודים, בלי האוכלוסייה הערבית ואפילו בלי האוכלוסייה הדרוזית.

בן אריה: שיעורי למידה לבתי-ספר, ופה חייבים לדבר על הפער הבלתי-נסבל בין המגזר היהודי למגזר הערבי, במיוחד בתחום הגיל הרך, וזו סוגייה שהצגנו ודיברנו עליה.

בן אריה: בגיל שנתיים למעלה משני-שלישים מהילדים היהודים נמצאת במסגרת חינוך, לעומת 5% מהילדים הערבים.

בן אריה: מה זה אומר לסיכויי ההצלחה, מה זה אומר להשתלבות בעתיד?

בן אריה: – כולנו יודעים.

בן אריה: נתון נוסף הוא ההצלחה בשיעורי הבגרות.

בן אריה: לא מתוך הניגשים, כמו שמשרד החינוך אוהב להגיד, שיש אחוזים גבוהים מאד מתוך הניגשים, אלא מתוך כלל קבוצת הגיל.

בן אריה: בסופו של דבר מתוך כלל קבוצת הגיל פחות מ-41% מהילדים זכאים לתעודת בגרות.

ענת מאור: אבל עם הזדמנות שנייה זה מגיע ל-50%.

זבולון אורלב: בממצאים הארציים – במגזר היהודי 54% מהשנתון, ובמגזר הערבי פחות מ-40%.

בן אריה: אני מציג בקצרה שני שקפים שעוסקים בילדים עם צרכים מיוחדים, והחשוב בהם הוא הפריסה הגיאוגרפית.

בן אריה: הראשון הוא הילדים שנמצאים ביישובים שבהם יש אחוז גבוה של תלמידים בחינוך המיוחד, והשני הוא היישובים שבהם יש אחוז גבוה של ילדים שמקבלים קצבת ילד נכה.

בן אריה: מה שבולט משני התרשימים האלה, שהיישובים האלה מרוכזים בצפון.

בן אריה: מה שבולט משני התרשימים האלה, שיש לנו בעיה קשה עם כל היישובים בדרום, כשאנחנו יודעים בוודאות ששיעור הילדים בעלי הצרכים המיוחדים במיוחד באוכלוסייה הבדואית בנגב הוא מהגבוהים ביותר.

בן אריה: כי התרשימים האלה לא מציגים את שכיחות הצרכים המיוחדים, אלא את שכיחות המיצוי של הזכויות מהשירותים.

בן אריה: זאת אומרת שהבעיה פה היא כפולה.

בן אריה: יש יותר ילדים עם צרכים מיוחדים בנגב, והרבה פחות מהם מקבלים קצבה.

בן אריה: אני מדלג על כל התופעה של תאונות שדיברנו עליה רבות בשנים קודמות, ואני רוצה להראות שלושה תרשימים שעוסקים במה שקורה עם עבריינות נוער.

בן אריה: הראשון הוא הגידול במעצרי קטינים.

בן אריה: מספר מעצרי הקטינים גדל בצורה בולטת בשנים האחרונות.

בן אריה: השני הוא הגידול במספר הקטינים שבטיפול שירות מבחן לנוער, והשלישי הוא הגידול במספר האסירים הקטינים.

בן אריה: בשלושת התרשימים האלה התמונה ברורה.

בן אריה: יש לנו בעיה קשה של עבריינות בקרב הנוער, יש לנו בעיה קשה של אלימות בקרב הנוער, ואנחנו לא עושים מספיק למנוע אותה.

בן אריה: אנחנו עושים המון על-מנת לטפל בה אחרי שהיא קורית, וגם זה לא מספיק.

בן אריה: השקף האחרון הוא הפן השני, שלא יהיה אופטימי, לצערי הרב, אבל הוא הפן השני של אותה אלימות של בני-נוער והיא אלימות כלפי בני-נוער.

בן אריה: הגידול המדהים שחל במספר התיקים במשטרה ובמספר הדיווחים לפקידי סעד לחוק נוער של ילדים בסיכון, גבירותיי ורבותיי, אי-אפשר להסביר את הגידול הזה בעלייה במודעות יותר.

בן אריה: השנתיים האחרונות לא העלייה במודעות מסבירה את הגידול.

בן אריה: הגידול הזה הוא בגלל שכולנו יותר אלימים כחברה, והילדים סובלים מזה.

בן אריה: תמיד החלשים סובלים הכי הרבה כשהחברה לא עובדת, או לא עובדת מספיק נכון.

זבולון אורלב: האלימות כלפי ילדים היא לאו-דווקא על-ידי מבוגרים.

בן אריה: התיקים האלה הם רק אלימות על-ידי מבוגרים.

בן אריה: אני אעצור כאן.

בן אריה: אני יכול רק להגיד שיש לי שורה של שקפים שעוסקים במעמדנו כלפי מדינות אחרות.

בן אריה: אם בעבר באולם הזה אמרנו שאנחנו במקום טוב באמצע, אנחנו כבר לא במקום טוב באמצע.

בן אריה: על-פי מספר מדדים של אלימות, של עוני, של כל הדברים האחרים, אנחנו הופכים להיות במקום גרוע בסוף.

בן אריה: במעט מאד מקומות נשארנו עדיין במקום טוב באמצע.

בן אריה: אסיים בנתון חיובי אחרון.

בן אריה: אנחנו מצליחים להמשיך ולהוריד את תמותת התינוקות.

בן אריה: אנחנו מצליחים לעשות את זה בגלל שיש לנו שירות חברתי אוניברסלי אחד טוב שמקובל על כלל האוכלוסייה והוא טיפות חלב.

בן אריה: אני אומר את זה לא בגלל שאני עובד בשירות משרד הבריאות, אלא מכיוון שגם השירות היחיד הטוב הזה שמביא להישגים טובים כאלה, כל שנה מחדש אנחנו נלחמים להשאיר אותו במצבו הקיים.

בן אריה: תודה רבה.

זבולון אורלב: תודה רבה לד"ר אשר בן אריה, סמנכ"ל המועצה הלאומית לשלום הילד ועורך השנתון.

זבולון אורלב: לסדר הדיון, אנחנו עוברים עכשיו נושא-נושא.

זבולון אורלב: הנושא הראשון שלנו הוא ילדים בעולם המשפט.

זבולון אורלב: יפתח יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר-הכנסת אופיר פינס-פז, שידבר כשמונה דקות ולאחר-מכן נציגי בני הנוער יגיבו.

זבולון אורלב: בבקשה.

אופיר פינס-פז: תודה אדוני יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לפתוח בדברי תודה גם למועצה הלאומית לשלום הילד וגם לנציגי ארגונים רבים שנמצאים בחדר, שעושים עבודה מאד חשובה כל ימות השנה בתחום שאנחנו עוסקים בו.

אופיר פינס-פז: אני חושב שהתודה היא בשם כולנו.

אופיר פינס-פז: ד"ר קדמן, יש בכנסת לא מעט אנשים שמגבים את העבודה היום-יומית של המועצה, שמגבים את העבודה של הרבה מאד ארגונים אחרים.

אופיר פינס-פז: אני יודע שאף פעם זה לא מספיק, אבל שתדעו שבהרבה מאד מובנים אתם לא פועלים בחלל ריק ואתם לא פועלים לבד.

אופיר פינס-פז: אני רוצה להעיר עוד כמה הערות כלליות לפני שאגע בתחום הספציפי.

אופיר פינס-פז: 1.

אופיר פינס-פז: צריך לזכור, ואני אומר זאת לא רק כיושב-ראש ועדת חוקה, אלא כחבר בוועדה לקידום מעמד הילד שאנחנו כוננו והצבנו בראשה את חברת-הכנסת גוז'נסקי, ואני בהחלט לוקח על זה זכות בעלים כמי שעסק בהרכבת ועדות הכנסת בתפקידי כיושב-ראש הוועדה המסדרת שהרכיבה את ועדות הכנסת, ולראשונה הרכבנו ועדת כנסת מיוחדת לקידום מעמד הילד.

אופיר פינס-פז: לא עשיתי את זה במקרה, וגם לא חיפשתי סידור עבודה לחברת-הכנסת גוז'נסקי.

אופיר פינס-פז: עשינו את זה כדי לשדרג את הנושא, חד וחלק, בעבודת הכנסת.

אופיר פינס-פז: זכינו על כך לביקורות לא קטנות, שיש לנו עודף ועדות, עודף נושאים, וכדומה.

אופיר פינס-פז: אני חושב שהוועדה מוכיחה את עצמה והיא עוסקת בנושאים ביסודיות הרבה יותר גדולה, ואני שלם עם הענין הזה עד הסוף.

אופיר פינס-פז: 2.

אופיר פינס-פז: צריך לזכור, ילדים הם תמיד מקופחים.

אופיר פינס-פז: בכלל, מי שלא מצביע בדמוקרטיה הוא מקופח, וילדים לא מצביעים, מה לעשות?

אופיר פינס-פז: מי שאין לו כושר הצבעה תמיד יקבל פחות, אפילו אם כולנו נהיה צדיקים, ואנחנו לא.

אופיר פינס-פז: זו דמוקרטיה.

אופיר פינס-פז: מי שאין לו קול שווה פחות.

אופיר פינס-פז: אני לא אומר שהמסקנה ממה שאני אומר היא שכל ילד יוכל מחר להצביע על כל דבר.

אופיר פינס-פז: אבל צריך לקחת את זה בחשבון כל הזמן בתהליכי קבלת ההחלטות במדינה.

אופיר פינס-פז: יש ציבור שלא מצביע, שלא יכול להשפיע, אבל צריך לקבל, ובגדול.

אופיר פינס-פז: 3.

אופיר פינס-פז: אמרו כאן כמה דברים על קצבאות ילדים.

אופיר פינס-פז: אני בהחלט מתנגד לענין הזה שאנחנו נקבע עכשיו שילד הוא ילד עד גיל 16.

אופיר פינס-פז: למה לא 14?

אופיר פינס-פז: אפשר לעשות כל מיני תרגילים.

אופיר פינס-פז: אני מציע דבר אחד.

אופיר פינס-פז: אם רוצים לטפל ברצינות במה שכתוב בדו"ח, הרי זה לא יילך בשיטות הרגילות, כי הנתונים משנה לשנה ברוב הנושאים בדרך כלל נהיים יותר ויותר קשים.

אופיר פינס-פז: פעם אחת צריך שיהיה לנו האומץ לתת יותר למי שצריך יותר.

אופיר פינס-פז: זה לא יעזור.

אופיר פינס-פז: מה זה סוציאליזם?

אופיר פינס-פז: לתת יותר למי שצריך יותר.

אופיר פינס-פז: אני מכבד את הגישה האוניברסלית הטוטאלית, אני מעריך אותה, אני מבין מאיפה היא נולדה, ובסוף-בסוף היא מקפחת את הנחשלים, לפי דעתי.

אופיר פינס-פז: אני יודע שזה קשה, זה עלול להיות כרוך גם במצבים מביכים, חלק יגידו משפילים, מבחני הכנסות, אולי רמאויות.

אופיר פינס-פז: אני מודע לכל הבעיות, אבל כמה פעמים נחזור ונדבר על הערבים שאין להם ועל העולים החדשים שאין להם, אלה שהם לא אזרחים מלאים, ועובדים זרים?

אופיר פינס-פז: משנה לשנה הדברים האלה רק מחמירים וצריך פעם לאחוז את השור בקרניו.

אופיר פינס-פז: הילדים שלי צריכים לקבל פחות, משום שאני יכול לתת להם יותר.

אופיר פינס-פז: מוכרחים פעם אחת לעשות את הדברים האלה.

אופיר פינס-פז: אם לא נדע לעשות את זה על עצמנו ועל ילדינו - כי בסוף הפורום הזה מקבל החלטות, אם הוא פקידות ואם הוא מייעץ, אם הוא שרים או חברי כנסת – על הילדים שלנו בואו נחליט.

אופיר פינס-פז: כשנחליט שאנחנו נותנים לילדים שלנו פחות מהמדינה, תדעו לכם, הכל ישתנה.

קובי צורף: כבוד חבר הכנסת, אז איך הצבעתם כפי שהצבעתם?

אופיר פינס-פז: אני עוד לא הצבעתי על שום דבר.

אופיר פינס-פז: אני לא שר בממשלה.

קובי צורף: הסיעה שלך.

אופיר פינס-פז: גם הסיעה שלי לא הצביעה.

אופיר פינס-פז: השרים של המפלגה שלי הצביעו, ואתמול קיבלנו החלטת סיעה שמבטלת את כל ההחלטות שלהם ואנחנו לא מחויבים.

אופיר פינס-פז: תשמע טוב, הודענו לממשלה חד-משמעית שסיעת העבודה בכנסת לא מחויבת להצבעת שריה אתמול.

אופיר פינס-פז: נקודה.

אופיר פינס-פז: שיהיה ברור.

דוד טל: זה ברור, אבל זה משונה.

אופיר פינס-פז: חברים, אם חושבים על זה לעומק, זה גם לא משונה, ואסביר מדוע.

אופיר פינס-פז: אתמול היה דיון בממשלה והממשלה החליטה את החלטותיה.

אופיר פינס-פז: אני חושב שיש היגיון בהצבעה של ממשלה כממשלה ושל כנסת ככנסת.

אופיר פינס-פז: לא נאמרה פה מלה לגבי דו"ח וילנאי, ואני קצת מתפלא, כי הייתי שמח אם השנתון היה מראה אם יש שיפור, אם אין שיפור, איפה יש או אין שיפור, בנושאים שדו"ח וילנאי נגע בהם.

תמר גוז'נסקי: יש החרפה, ברוך השם.

אופיר פינס-פז: זאת אומרת שאם אני מבין נכון את מה שנאמר כאן, כל מה שקשור למה שניסו לעשות באמצעות הוועדה ומסקנותיה והמלצותיה לא הוכיח את עצמו, או נכשל.

אופיר פינס-פז: זה מה שחברים אומרים.

אופיר פינס-פז: אני לא אומר את זה.

אופיר פינס-פז: אני מבין את זה מהדברים.

תמר גוז'נסקי: לא נעשה כלום.

תמר גוז'נסקי: זה הכל.

אופיר פינס-פז: או שלא נעשה.

אופיר פינס-פז: ילדים בעולם המשפט וילדים נפגעים - העבריינות בקרב בני נוער גדלה והולכת ויש, לצערי, לא מעט מקרים שבהם בני נוער מפעילים אלימות כלפי ילדים יותר קטנים או יותר חלשים.

אופיר פינס-פז: הילדים לפעמים הם גם מפעילים וגם קורבנות של.

אופיר פינס-פז: צריך בענין הזה לנקוט מדיניות מאד נחושה.

אופיר פינס-פז: הכנסת חוקקה הצעת חוק שלי, אם את זוכרת, תמר, לגבי איסור נשיאת נשק ואיסור מכירת נשק לקטין.

אופיר פינס-פז: אני רואה שהדו"ח הזה אומר כאילו שאין חוק.

אופיר פינס-פז: זאת אומרת, או שהחוק לא שווה כלום או שלא אוכפים אותו, לא מתמודדים, לא מסבירים.

אופיר פינס-פז: מוכרחים לתת כלים בכל הרמות.

אופיר פינס-פז: אנחנו ננסה לתת את הכלים ברמת החקיקה.

אופיר פינס-פז: יש כאן מערכות שעוסקות באכיפת החוק, גם משטרה, גם משרד המשפטים, גם הפרקליטות.

אופיר פינס-פז: כל המערכות האלה, ודאי משרד החינוך, ודאי הגורמים שעוסקים בחינוך, כולם צריכים לעבוד יחד בשילוב ידיים.

אופיר פינס-פז: כי אם אנחנו לא נעבוד בתיאום מרבי ונקבע לעצמנו יעדים שאפשר להשיג אותם, ולוחות זמנים שאפשר לעבוד דרכם, ותקציבים שדרושים – אם לא נעשה את כל הדברים האלה יחד, הסיכוי שלנו להתמודד עם התופעות הקשות שבאות לידי ביטוי בשנתון, שואף לאפס.

אופיר פינס-פז: אם נעבוד ביחד, באומץ וביושר, יש סיכוי להתמודד.

אופיר פינס-פז: אני חושב שהמודעות גדלה, גם בכנסת וגם מחוץ לכנסת, אבל זה רק התנאי ההכרחי, זה לא התנאי המספיק כדי שכולנו נצליח בעבודה.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לאחל לכולנו שבשנת 2002 נצליח יותר מאשר ב-2001.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה לחבר-הכנסת אופיר פינס-פז, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

תמר גוז'נסקי: תצטרף לדיון רונית קדוש.

תמר גוז'נסקי: בבקשה.

ד"ר יצחק קדמן: רציתי לומר משהו על בני הנוער שמשתתפים בדיון.

ד"ר יצחק קדמן: זו לא השנה הראשונה אבל זה חלק מהמדיניות שלנו לא לדבר רק למען ילדים ובני נוער אלא לראות בהם שותפים מלאים גם לעשייה, ולכן הזמנו בני נוער, לא רק חברי כנסת, לשאת דברים.

ד"ר יצחק קדמן: הילדים ובני הנוער שידברו פה היום הם חלק מפרוייקט גדול יותר של כנס באר-שבע לשלום הילד.

ד"ר יצחק קדמן: הם מכינים כנס גדול מאד שיתקיים בפברואר 2002, ובני הנוער הם שותפים מלאים בהכנת הכנס ובניהולו.

ד"ר יצחק קדמן: חלק מבני הנוער האלה נמצא פה גם היום כדי להגיב על הפרקים השונים של השנתון.

רונית קדוש: אני תלמידת בית-ספר מקיף א' באר-שבע.

רונית קדוש: אני מציגה שלוש סוגיות שונות על חוק וילדים.

רונית קדוש: הסוגייה הראשונה היא אופני חינוך לנוער.

רונית קדוש: אחד החוקים הראשונים שחוקקו הוא למניעת אלימות והתעללות בילדים.

רונית קדוש: החוק הזה אינו מיושם במקומות כמו הישיבות החרדיות והבתים השונים.

רונית קדוש: תופעת האלימות עלתה בשנים האחרונות.

רונית קדוש: בשנה שעברה הגיעו לשירותי הרווחה קרוב ל-25,000 דיווחים על חשד להתעללות בילדים.

רונית קדוש: מדי שנה סובלים כ-70,000 ילדים בישראל מסוגים שונים של התעללות בתוך המשפחה.

רונית קדוש: השאלה היא כיצד ניתן להפוך את החוק לאפקטיבי יותר כדי למנוע אלימות והתעללות בילדים.

רונית קדוש: סעיף 19 באמנה הבין-לאומית לזכויות הילד קובע כי המדינה חייבת להגן בכל האמצעים על ילדים בפני אלימות, התעללות גופנים, נפשית או מינית.

רונית קדוש: בעקבות כך עלתה רמת הדיווחים בשנים האחרונות, אך לא הוקצו מספיק משאבים כדי לעזור לילדים האלה.

רונית קדוש: שאלה נוספת היא למה לא הוקצו מספיק משאבים אם רמת הדיווחים עלתה.

רונית קדוש: סוגייה נוספת היא אכיפת החוקים הקיימים ומגבלות החקיקה.

רונית קדוש: אכיפת החוק הבולטת בזכותו של הילד היא להיות מוגן בפני ניצול מעבודה ומפני תעסוקות בלתי-חוקיות, אך לא האמנה ולא החוק מונעים את תעסוקתם של ילדים וניצולם.

רונית קדוש: השאלה למה אלפי ילדים בישראל מנוצלים בעבודה?

רונית קדוש: הסוגייה השלישית והאחרונה היא ייצוג והשתתפות ילדים בגיבוש החקיקה לזכויות הילדים.

רונית קדוש: אחת הסוגיות המורכבות והקשות ביותר הנוגעות לאוטונומיה של ילדים ובני נוער מהווה משקל לעמדתם בהחלטות המשפטיות הנוגעות להם.

רונית קדוש: ומכאן עולה השאלה האם מוצדק להעניק להורים או למדינה סמכות מוחלטת בקבלת החלטות הנוגעות לבני-נוער?

רונית קדוש: במספר ארצות, כגון אנגליה וארצות-הברית, התפתחו רעיונות לשתף ילדים בקבלת חוקים שנוגעים להם ספציפית.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה לך.

תמר גוז'נסקי: את שאלת, רונית, איך מונעים.

תמר גוז'נסקי: אנחנו עכשיו יודעים שיש קשר מובהק בין הורים מובטלים לבין בעיות בבית, בין היתר גם אלימות כלפי ילדים.

תמר גוז'נסקי: לכן אנחנו יודעים היכן ואיפה נמצא, רק הבעיה היא כמובן מי יקבל את ההחלטות.

תמר גוז'נסקי: חבר-הכנסת דוד טל, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, בבקשה אדוני.

דוד טל: גברתי היושבת בראש, עמיתיי חברי הכנסת, יורשה לי קודם-כל להעלות על נס את תרומתה של יושבת הראש, חברת-הכנסת תמר גוז'נסקי, ואני מדבר כרגע לגבי ועדת העבודה והרווחה, על תרומתה הסגולית לעבודת הוועדה.

דוד טל: אני מניח שהיא עושה את זה גם בוועדות אחרות, אבל אני חושב שנכון לציין את זה כאן.

דוד טל: עמיתיי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את המועצה הלאומית לשלום הילד ואת כל מי שטרח ויגע בארגון הכינוס הזה.

דוד טל: אני רוצה לומר מספר משפטים בנושא בריאות הילדים.

דוד טל: הכל חשוב.

דוד טל: רווחה לילדים – חשוב.

דוד טל: חינוך לילדים – חשוב.

דוד טל: דיור לילדים – חשוב.

דוד טל: אבל חשובה מאד-מאד בריאותם של הילדים.

דוד טל: בעקבות פניות מזעזעות שהגיעו לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא ילדים נכים, שלא זוכים לקבל גמלת נכות, לא מהמוסד לביטוח לאומי ולא משום מקור אחר, כינסנו דיון בוועדה והקימונו ועדה בראשותו של פרופ' נוי.

דוד טל: מדובר על ילדים נכים שנולדים ללא גפיים תחתונות, שאינם זוכים לגמלת ילד נכה.

דוד טל: בהתחלה חשבנו שזה ממש לא ייתכן, אבל כשבדקנו את זה יותר לעומק, הסתבר שלא רק הם, גם ילדים חרשים מקבלים גמלה אולי עד גיל 14, כי אולי באורח פלא בגיל 14 השמיעה תחזור אליהם, אבל השמיעה ודאי לא חוזרת אליהם.

דוד טל: הוועדה בראשותו של פרופ' נוי, שהרחיבה במקצת, לא בצורה גורפת, אבל טיפלה בנושאים החשובים ביותר של הילדים הפגועים בצורה זו או אחרת, הסיקה שהעלות אמנם היתה גבוהה, 80 מיליון שקל.

דוד טל: שרי העבודה והרווחה הסכימו, ומנכ"ל המוסד לביטוח לאומי הסכים.

דוד טל: שר האוצר הקודם לא הסכים, לצערי, והשר הנוכחי דחה את זה בשלב ראשון.

דוד טל: בישיבה האחרונה שהיתה לי אתו לפני כשבועיים הוא כבר היה מוכן לשמוע פרטים ונתונים, אם כי הוא עדיין לא הבטיח לי דבר, אבל הוא מבין שיש כאן בעיה וצריך לטפל בנושא הזה.

דוד טל: נושא נוסף שאני רוצה לעמוד עליו הוא בריאותם של ילדי עובדים זרים.

דוד טל: השאלה איך אנחנו רוצים לתפוס את עצמנו כחברה במדינת ישראל.

דוד טל: האם אנחנו יכולים בנושא בריאות להתעלם מבריאותם של הילדים הזרים, רק משום שהם נולדו להורים עובדים זרים?

דוד טל: אני שמח שבכלל כל המערך הרפואי במדינת ישראל לא עושה הבחנה, בשום צורה, בענין גזע, מין, השקפת עולם, דת.

דוד טל: מהבחינה הזאת אני חושב שמדינת ישראל יכולה לזקוף את קומתה לגבי השירותים שהיא נותנת, כולל לעובדים הזרים ולילדיהם.

דוד טל: יש היום כ-6,000 ילדים לעובדים זרים.

דוד טל: אמרנו שהנושא הזה הוא חשוב מאד, עד כדי כך שגם אם יש ילד של עובד זר שהגיע למדינת ישראל לא אשרה, אנחנו מאפשרים להורה הזה להגיע מבלי להזדהות, כדי שלא יהיה חשש שהורה כזה לא ירצה לקבל שירות רפואי לבנו רק משום שהוא צריך להזדהות, ושמא יבולע לו ויחזירו אותו לארץ שממנה הוא הגיע.

דוד טל: היתה הצעת חוק של חברת-הכנסת תמר גוז'נסקי בקשר לסל הבריאות לילדים, ואני מבין שזה סודר בסופו של דבר עם קופת חולים מאוחדת, לשנתיים כמדומני, וכרגע זה עובד לדעתי טוב.

דוד טל: אם צריך לתקן את הטעון תיקון, נעשה זאת בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

דוד טל: לסיום אני רוצה לומר שכל תחום הקשור בילדים הוא בעל חשיבות ראשונה במעלה, ואני מקווה שהדיון הזה יעלה לראש סדר העדיפות, במיוחד לקראת קביעת התקציב לשנת 2002, את זכויותיהם של הילדים ואת המימון הנדרש לצורך הגנה על הזכויות הללו, מתוך תקווה שלא יקצצו את קצבאות הילדים מגיל 16, כפי שאמר גם ד"ר קדמן, אני מאד-מאד מקווה שבנושא הזה רוב חברי הכנסת יתאחדו.

דוד טל: אני רוצה להזכיר לכם שהכנסת כבר גילתה את דעתה לפני כשלושה שבועות, כשהיו שלוש הצעות לסדר-היום לבטל את קצבאות הילדים.

דוד טל: הצעה אחת של חבר-הכנסת מוסי רז, השניה של חבר-הכנסת פריצקי, והשלישית של ידידי חבר-הכנסת אופיר פינס-פז.

דוד טל: הכנסת גילתה דעתה ואמרה: לא, אנחנו דוחים את ההצעות הללו ואנחנו רוצים שילדים יקבלו קצבאות ילדים.

דוד טל: תודה.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה לחבר-הכנסת דוד טל, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

תמר גוז'נסקי: רשות הדיבור לגתית לינג, נציגת בני הנוער.

תמר גוז'נסקי: בבקשה.

גתית לינג: אני באתי לדבר אתכם על הסוגייה של ילדים ובריאות.

גתית לינג: סיכמתי לפי השנתון הסטטיסטי החדש לשנת 2001 שש סוגיות עיקריות שכוללות את רוב הבעיות.

גתית לינג: הסוגייה הראשונה היא שירותים פרא-רפואיים.

גתית לינג: מקובל לאמוד את שיעורן של הפרעות שונות בהתפתחותם של ילדים לפני גיל בית-ספר ב-5% עד 10% מהאוכלוסייה.

גתית לינג: עמדת משרד הבריאות הנה כי האבחון, הטיפול והמעקב בילדים עם בעיות התפתחויות שונות צריכים להתבצע במכונים להתפתחות הילד וביחידות התפתחותיות קהילתיות.

גתית לינג: האבחון והטיפול צריכים אמנם להינתן עד גיל 18, אולם סל השירותים במסגרת חוק בריאות ממלכתי מספק שירותי אבחון וטיפול בכל גיל רק לילדים עם בעיות סומטיות, בעוד אשר לילדים עם בעיות אחרות האבחון והטיפול ניתנים רק עד גיל שש.

גתית לינג: במדינת ישראל השירותים הפרא-רפואיים מתחלקים לשני נותני שירות.

גתית לינג: עד גיל שש – משרד הבריאות, ומשרד החינוך מגיל שש.

גתית לינג: בגיל בית-ספר מופנים הילדים עם קשיים התפתחותיים לאיש מקצוע שמעניק שירות פרא-רפואי.

גתית לינג: הבעיה היא שאין מספיק אנשי מקצוע שיספקו מענה הולם לפניות.

גתית לינג: לא מוקצים מספיק תקנים על-פי הדרישות הריאליות בשטח.

גתית לינג: ובנוסף, על המשפחה לשלם כסף רב תמורת הטיפול.

גתית לינג: ההשתתפות העצמית של המשפחות היא גבוהה מאד.

גתית לינג: במסגרת סל השירותים לילדים עם צרכים מיוחדים זו זכותם של ההורים לקבל שירות לילדיהם.

גתית לינג: מכאן עולה השאלה מדוע אין מענה הולם בשטח.

גתית לינג: הסוגייה השנייה נוגעת לרפואת נוער.

גתית לינג: בארץ ישראל, שלא כמו במדינות מערביות מתפתחות, רפואת הנוער אינה מפותחת דייה.

גתית לינג: רופאים שהתמחו ברפואת נוער הם נדירים, ויוצא שלבני הנוער יש בעיות שלא זוכות לטיפול ויש מצבים שאין להם למי לפנות.

גתית לינג: רופא ילדים לא מספיק מומחה לטפל בנוער.

גתית לינג: בבית-חולים "סורוקה", למשל, אין מחלקת נוער, ובכל הדרום פועלים רק שני פסיכולוגים מומחים לנוער, ורופאה גניקולוגית אחת בלבד.

גתית לינג: כידוע, גיל הנעורים על היבטיו הפסיכולוגיים והפיסיים דורש טיפול שונה משאר שכבות הגיל.

גתית לינג: גיל הנעורים הוא גיל בעייתי ומורכב מבחינה פסיכולוגית-נפשית ויש להקנות לו תשומת-לב יתרה.

גתית לינג: לפי הנתונים בשנתון ניתן לראות שבקבוצת הגיל 13 עד 17 נמצא השיעור הגבוה ביותר של מטופלים בבתי-חולים פסיכיאטריים ונרשמה עלייה של כשליש בשיעור המתאשפזים משנת 1995 עד שנת 2000.

גתית לינג: 95% מהילדים המאושפזים בגלל בעיית אנורקסיה הן בנות בגיל 13 עד 17.

גתית לינג: במצב הנתון לבני הנוער אין כתובת בה יוכלו לקבל מענה מכסימלי ונכון לבעיותיהם.

גתית לינג: שאלתנו היא מה קובעי המדיניות חושבים שצריך לעשות על-מנת שתהיה התייחסות רפואית מקצועית ספציפית לגיל הנעורים?

גתית לינג: הסוגייה השלישית היא רפואת בית-ספר.

גתית לינג: האחריות הרפואית על תלמידי בתי-ספר מוטלת על ה"תפר" בין משרד הבריאות לבין משרד החינוך.

גתית לינג: עד כתה ט' האחריות הרפואית על הילד מוטלת על משרד הבריאות.

גתית לינג: מכתה י' האחריות עוברת למשרד החינוך, ונוצר מצב בו האחות והרופא בתיכונים מנותקים ממשרד הבריאות.

גתית לינג: במצב הנתון רפואת בתי הספר התיכוניים לא מפותחת כלל, היא שולית לחלוטין ולא מורגשת.

גתית לינג: רפואת בתי הספר רחוקה מלמלא את יעודה, כיוון שאין עליה אחראי בלעדי ומוסמך, ומכיוון שאחות אחת לבית-ספר שלומדים בו 1,000 תלמידים עם בעיות שונות לא מספיקה לעשות את העבודה.

גתית לינג: אין בדיקות בתדירות קבועה והפעילות הרפואית היחידה שמורגשת היא מתן חיסוני החובה.

גתית לינג: שאלתנו היא מה מדינת ישראל יכולה לעשות כדי שיהיו מספיק אנשי מקצוע בשטח, שיוכלו לתת מענה טיפולי ראשוני ושיקבלו את הפיקוח וההכשרה הנכונה מהמשרד הנכון?

גתית לינג: הסוגייה הרביעית היא רפואה מונעת.

גתית לינג: בתי הספר היסודיים, ובעיקר התיכוניים, הם מסגרת טובה מאד לחינוך לבריאות: מניעת עישון, מודעות למחלות מין ואיידס, מניעת סמים, מין בטוח, תזונה נבונה וכו'.

גתית לינג: השיעורים והפעילויות המתקיימים במקיפים בנושאים הללו הם במידה מועטה, שטחיים ואינם ממצים.

גתית לינג: מדוע משרד החינוך ומשרד הבריאות לא מנצלים את שכבת הגיל במקום הנכון, בתיכונים, ואת ההזדמנות החשובה הזאת של חינוך האדם מגיל צעיר לבריאות ומניעה?

גתית לינג: הנושא החמישי, שד"ר בן אריה כבר דיבר עליו הוא טיפות חלב.

גתית לינג: בטיפות חלב נגבית אגרה מטעם המדינה מכל מבקר, ולכן נוצר מצב שאמהות נמנעות מלבקר בטיפות חלב עם ילדיהן בגלל מצוקה כלכלית כלשהי.

גתית לינג: יש מדינות שמעניקות שירות טיפת חלב בחינם, ויש מדינות שאפילו משלמות לאנשים כדי שיגיעו לטיפת חלב, וזאת על-מנת שבעתיד אותו תינוק שהיה במעקב בזמן ינקותו יקבל טיפול בריאותי מתאים מגיל ינקות ויהווה מעמסה כלכלית פחותה על המדינה, כשיגדל.

גתית לינג: בנוסף, עקב קשיים כלכליים בטיפות חלב, ניתנים חיסונים לפעוטות, אך אלה אינם מלווים בהסבר מספיק ואין מעקב אחר על התינוקות.

גתית לינג: הדבר מקבל חשיבות רבה יותר כשמדובר בהורים צעירים חסרי ניסיון, לילד ראשון, ילדים שזקוקים להכוונה, הדרכה ויחס תומך בליווי תהליכי הטיפול הרפואי ביילוד.

גתית לינג: אם חשובה ההשקעה בגיל ילדות בתחום הבריאות וההתפתחות התקינה של היילוד כתנאי למניעת בזבוז משאבים וחיי אדם בגיל מאוחר יותר, מדוע המדינה לא משקיעה משאבים והסברה בטיפות חלב?

גתית לינג: הסוגייה הששית והאחרונה היא תאונות דרכים.

גתית לינג: ילדים, הולכי רגל ונוסעים במכוניות מהווים את רוב ההרוגים והפצועים קשה עד גיל 15.

גתית לינג: פגיעות כתוצאה מרכיבה על אופניים שכיחות יותר בקרב ילדים בגיל 5 עד 15.

גתית לינג: נהגי אופנועים ונוסעים במכוניות מהווים את רוב מקרי המוות והפגיעה הקשה בקרב גילאי 16 עד 17.

גתית לינג: אין מחיר למה שכדאי להשקיע במניעת תאונות דרכים.

גתית לינג: ברוב תאונות הדרכים הגורם האנושי הוא האשם.

גתית לינג: לכן, על-מנת למנוע תאונות דרכים יש לחנך את הילדים לזהירות בדרכים, לכבוד בין בני-אדם, עם דגש על כבוד וסובלנות בכבישים, ובגיל תיכון אף להתחיל בלימודי נהיגה נכונה כחלק מתוכנית הלימודים.

גתית לינג: מדוע אין שיתוף-פעולה בין משרד הבריאות, משרד התחבורה ומערכת החינוך שיביא לנהגים צעירים, מנוסים ומיומנים יותר שעברו תהליך של חינוך לנהיגה נכונה מהיסוד?

גתית לינג: לסיכום, כולנו התכנסנו פה לאותה מטרה, שהיא הדאגה לבריאות ילדי ישראל.

גתית לינג: כולי תקווה כי אתם, קובעי המדיניות ובעלי הסמכות, תפעלו למען שיפור והשבחת השירותים הבריאותיים הניתנים לילדי ישראל.

גתית לינג: תודה.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה לגתית.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מנסים לקדם חוקים שונים בנושאים שאמרת.

תמר גוז'נסקי: בין היתר קידמנו חוקים בנושא עישון ומניעת פרסום שמיועד לבני-נוער, וגם מונח על שולחן הכנסת חוק רפואת התלמיד, שאם הוא יאושר הוא ישפר, ולו במשהו, את המצב שאת תיארת.

תמר גוז'נסקי: הנושא הבא הוא פערים ושוויון הזדמנויות בחינוך.

תמר גוז'נסקי: יציג אותו חבר-הכנסת זבולון אורלב, יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות.

תמר גוז'נסקי: בבקשה אדוני.

זבולון אורלב: תודה.

זבולון אורלב: יש לי הצעת תיקון, ברשותו של ד"ר קדמן.

זבולון אורלב: במקום שאני אדבר קודם ואחריי תדבר התלמידה, לאור הניסיון הנהדר עם גתית אני מציע שקודם תדבר חמוטל ואז אולי דברינו יהיו מיותרים, אבל לפחות נתייחס לדברים האלה.

תמר גוז'נסקי: חמוטל גליק, בבקשה.

חמוטל גליק: אני תלמידת בית-ספר מקיף ח' בבאר-שבע.

חמוטל גליק: אני מייצגת את התלמידים בוועדה שעסקה בחינוך ילדים.

חמוטל גליק: רציתי להביא בפניכם מספר סוגיות.

חמוטל גליק: הסוגייה הראשונה עוסקת באווירה הבית-ספרית.

חמוטל גליק: רבים מאתנו, התלמידים, מרגישים שבית-הספר הפך ל"שדה קרב".

חמוטל גליק: בעיקר בתי הספר היסודיים והחטיבות, שדה קרב המצריך כישורי הישרדות ולא כישורי למידה.

חמוטל גליק: יש אלימות רבה וקשה, ותנאי סביבה בלתי-נסבלים.

חמוטל גליק: אני מזמינה אתכם לבקר בבתי הספר בדרום ולראות את המצב שם.

חמוטל גליק: קיימים צפיפות ורעש בלתי-נסבלים בכתות, יחס מעליב ופוגע מצד חלק מהמחנכים, ויחס שלילי לחלש ולשונה.

חמוטל גליק: כל אלה הפכו את בית-הספר עבור רבים מהילדים למקום בלתי-נעים שהם אינם רוצים להיות בו.

חמוטל גליק: זכותו של הילד לחינוך אינה רק במתן חינוך חינם, אלא גם בדאגה ליצור את התנאים האופטימליים לחינוך טוב ומספק.

חמוטל גליק: דבר זה לא נעשה.

חמוטל גליק: שאלתי היא מה בדעתכם לעשות בכדי לשנות את המצב הקשה הזה?

חמוטל גליק: הסוגייה השנייה עוסקת בחינוך חינם.

חמוטל גליק: השאלה היא: האמנם?

חמוטל גליק: האמנה הבין-לאומית לזכויות הילד קובעת כי חינוך יסודי וחינם יינתן לכל ילד עד כתה י'.

חמוטל גליק: החוק אמנם קובע זאת, אך כל הורה וילד יודע כי הקשר בין החוק למתרחש בשטח הוא חלש ביותר.

חמוטל גליק: הורים נאלצים לשאת בחלק גדול מהנטל הכספי, ובמקום ממנו אני באה להורים רבים אין את היכולת, ולהם עדיין לא נמצא מענה.

חמוטל גליק: בנוסף, אנו יודעים כי על-מנת להצליח בבחינות בגרות בתיכון ולהגיע לפקולטות נחשבות ויוקרתיות יש להשקיע אלפי שקלים בהוראה פרטית, או בהעשרה.

חמוטל גליק: בלשונכם – "חינוך אפור", דבר שכמובן אין ביכולתם של מעוטי היכולת לאפשר, וכך גדל הפער הכלכלי והחברתי.

חמוטל גליק: האם לכם, קובעי המדיניות בתחום החינוכי, יש מענה לבעיה זו?

חמוטל גליק: סוגייה שלישית היא איכות החינוך.

חמוטל גליק: מערכת החינוך היא המערכת המרכזית בחיינו במשך שנים רבות, בה אנו מבלים את מירב זמננו.

חמוטל גליק: נראה לנו כי למערכת החינוך בכלל ולמנהלי בתי-הספר בפרט חשובים מאד הנתונים על מספר התלמידים במגמות האיכותיות ומספר התלמידים המקבלים תעודת בגרות מלאה, והם פחות נותנים את הדעת על מה שקורה למעשה בזמן השיעור, על איכות ההוראה, על הכלים שאנחנו מקבלים או בעצם לא מקבלים ללמידה אפקטיבית, ליחסים הנרקמים בינינו לבין עצמנו ובינינו לבין המורים.

חמוטל גליק: אנחנו תוהים אם יש תוכניות או דרכי מדידה והערכה המפקחים על הסביבה החינוכית, התנאים הפיסיים ויחס המורים ומערכת החינוך לתלמידים.

חמוטל גליק: הסוגייה הרביעית היא התנאים הפיסיים.

חמוטל גליק: איכות החינוך היא לא רק מלים גבוהות, היא גם תנאים מינימליים המאפשרים אווירה טובה ויחסי אנוש רגועים.

חמוטל גליק: אחד הגורמים העיקריים על-פי כל המחקרים אותם בדקנו, שלהם השפעה מכרעת על איכות הלימודים, תחושתו של הלומד הבודד והטיפול בצרכיו האינדיבידואליים והאווירה, היא מידת הצפיפות בכתות.

חמוטל גליק: לכן, צמצום מספר התלמידים בכתה נראה לנו חיוני ביותר.

חמוטל גליק: מחטיבת הביניים אני לומדת בכתה שהיא מעל התקן – 42 תלמידים, דבר שהוא כמעט בלתי-אפשרי ללמוד בכתה כזאת.

חמוטל גליק: בכדי למצוא פתרון דחוק למצב הזה בבית-הספר ניתנו השנה שלושה מחנכים לכתה.

חמוטל גליק: זה עדיין ניסיון שגורם גם שחיקה למורים.

חמוטל גליק: אנחנו עדיין לא יודעים אם זה יעבוד.

חמוטל גליק: האם קיימת איזו שהיא מחשבה או תהליך לשנות את המצב הזה?

חמוטל גליק: בנוסף לכך יש בתי-ספר אותם אני מכירה באופן אישי שהם רעועים ובלתי בטיחותיים, וכולנו יודעים על המקרה בבאר-שבע.

חמוטל גליק: לא נראה כי משהו משתנה באופן מהותי בתחום הזה.

חמוטל גליק: להזכיר עכשיו את הסביבה האסתטית בבתי הספר נראה כמעט מיותר, למרות שזה עדיין חשוב.

חמוטל גליק: הסוגייה החמישית והאחרונה היא פערים בחינוך.

חמוטל גליק: מהנתונים שבדקנו עולה חוסר צדק בחלוקת משאבים בין המגזרים השונים.

חמוטל גליק: הכוונה היא לפערים בין מרכז הארץ לדרומה, בין המגזר החרדי המקבל כספים ייחודיים לבין החינוך הממלכתי ובין האוכלוסייה היהודית לאוכלוסייה הערבית בארץ.

חמוטל גליק: אנחנו, כבני נוער הגרים בבאר-שבע, שומעים מבני נוער במרכז על תוכניות העשרה וחינוך לתרבות הקיימות בבית ספרם, כשלנו רק נותר לחלום עליהן, כי החינוך לתרבות הוא מאד דל.

חמוטל גליק: אנחנו מרגישים חסך בפעילות תרבותית שבהחלט עוזרת לעצב את פני חברת התלמידים.

חמוטל גליק: אין ספק שלמצב זה יש השלכות ארוכות-טווח על המצב הכלכלי והחברתי בארץ, שאנחנו, דור העתיד, נצטרך לחיות בתוכו.

חמוטל גליק: האם יש בכוונת

חמוטל גליק: כם לעשות משהו בנדון?

חמוטל גליק: תודה.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה לחמוטל.

תמר גוז'נסקי: רשות התגובה לחבר-הכנסת זבולון אורלב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ציפיתי שחמוטל תאמר גם מלה על המגזר הבדואי.

קריאות: היא אמרה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היא אמרה שיש הבדל בין החינוך הערבי לחינוך היהודי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה קיים בכל הארץ, אבל במגזר הבדואי, בנגב במיוחד, יש ילדים כמו חמוטל, שאין להם בית-ספר, שלא זוכים להגיע לבית-ספר וגם לא בתנאים הגרועים שהיא תיארה כאן.

זבולון אורלב: אני מסכים עם דברי חבר-הכנסת דהאמשה.

צבי הנדל: הם רק חצי אמת.

זבולון אורלב: כן.

זבולון אורלב: בדרך הטבע אנחנו יכולים לענות כרשות מחוקקת ולא כרשות מבצעת.

זבולון אורלב: יותר נכון היה שבמקרה הזה תענה שרת החינוך, אבל אנחנו מתייחסים כאן לדברים במסגרת הכנסת, שכל אחד מבין שבמבנה הדמוקרטי של מדינת ישראל היא עוסקת בחקיקה ובפיקוח על הרשות המבצעת, וגם מנסה לעצב את סדר-היום הלאומי, כל ועדה בתחום שלה, כדי לדחוף, לזרז ולנסות להשפיע גם כמובן על סדרי העדיפויות.

זבולון אורלב: קודם-כל אני מאד משבח אותך שלכאורה תלמידה כבר יודעת לאבחן כל-כך נכון את הדברים הבעייתיים והקשים בסדר הנכון ובניסוח רהוט.

זבולון אורלב: ברור שבדקות ספורות קשה מאד להתייחס לעומק, אבל אתייחס לכמה נקודות.

זבולון אורלב: לצערנו, מדינת ישראל היא מהמדינות המובילות בעולם בתחום האלימות.

זבולון אורלב: כמעט כל ילד שני מתלונן על פגיעה באיזו שהיא אלימות בבית הספר שלנו.

זבולון אורלב: הזכיר יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר-הכנסת פינס-פז את דו"ח וילנאי, שהוזמן בזמנו על-ידי השר יצחק לוי שהיה שר החינוך, והשר יוסי שריד קיבל את הדו"ח הזה.

זבולון אורלב: ואם ד"ר סוזי בן-ברוך, ראש מדור נוער במשטרה תרצה להתייחס לסוגייה הזאת, בבקשה.

זבולון אורלב: ועדת וילנאי המליצה כ-26 המלצות לצמצום האלימות.

זבולון אורלב: חשוב לציין את התודעה להעלות את נושא האלימות על השולחן, כי עד אז התביישנו ואמרנו שאין בכלל אלימות בבתי-הספר, האלימות היא בבית-הספר השכן.

זבולון אורלב: אנחנו מקיימים מעקב ואנחנו נודניקים נוראיים על מערכת החינוך.

זבולון אורלב: כרגע 22 מתוך 26 ההמלצות נמצאות בהליכי יישום.

זבולון אורלב: ההמלצות שאינן מיושמות קשורות בכסף גדול.

זבולון אורלב: לדוגמה, צמצום מספר התלמידים בכתות, שזאת ההוצאה הגדולה ביותר.

זבולון אורלב: אנחנו לא מוותרים, אם כי זה מצחיק, כי אתמול החליטו על קיצוץ של 330 מיליון שקל בתקציב החינוך, ואנחנו מדברים פה על צמצום מספר התלמידים בכתה, דבר שיש לו השלכה תקציבית אדירה.

זבולון אורלב: יש במערכת כ-45,000 כתות, ואם רוצים להוסיף עוד 1,000 – 2,000 – 3,000 כתות, אנחנו מדברים פה על מאות מיליוני שקלים, למרות שאיננו נרתעים ובתקציב של 23 מיליארד תמיד צריך למצוא פתרון לדבר הזה.

זבולון אורלב: דרך אגב, יש בדו"ח נתונים שהממוצע של ילדים בכתות יורד במהלך השנים.

זבולון אורלב: ממוצע תמיד עושה כמובן עוול, אבל עדיין, בעיקר בחטיבות הביניים הכתות שלנו עמוסות, ואין שום ספק שאנחנו כחברי הכנסת צריכים לקבל על עצמנו מחויבות.

זבולון אורלב: עוד אומר לך שכרגע מתבשלת הצעת חוק בין ועדת החינוך לבין ארגוני המורים, שעוסקת גם בסוגייה של קביעת נורמה חוקית למספר מכסימלי של ילדים בכתה.

זבולון אורלב: אנחנו מתכוונים לקבוע שהמספר המכסימלי הוא 35 ילדים, כשניתן איזו שהיא הדרגה.

זבולון אורלב: אני לא אופטימי שהחוק הזה יעבור מחר, מאחר שאומרים שאנחנו מחוקקים חוקים פופוליסטיים שעולים הרבה מאד כספים, אבל אני חושב שהכנסת יכולה לקבוע את הנורמה החוקית, ודברים כמו שלכם ודיון כזה בהחלט יכולים לקדם את האווירה.

זבולון אורלב: דבר שני בהתייחס להערות שלך הוא המרוץ אחרי התעודה ואחרי ההישגים בכל מחיר, שבעצם גורמים לבתי הספר כמעט לדחוק הצדה ולשוליים הצרים מאד את כל הסוגייה של החינוך הערכי.

זבולון אורלב: אנחנו יכולים להתווכח בינינו מהו חינוך ערכי ליהדות, לציונות, לדמוקרטיה, לסובלנות, להומניזם – איש בערכים יחיה, זה בסדר גמור, אבל אנחנו מנהלים מאבק קשה מאד עם מערכת החינוך שתקדיש ותמצא את הזמן ותקבע זאת גם כחובה, ובית הספר יימדד לא רק על-פי ההישגים הלימודיים ואחוז הבגרות אלא גם על-פי מדדים של הישגים ערכיים, הישגים של מניעת אלימות, מניעת עבריינות ומניעת סמים, ולא הזכרת את זה.

זבולון אורלב: גם בנושא הזה, לצערנו אנחנו מתקדמים בצעדים מאד-מאד לא סימפטיים, כשלמעלה מ-10% מהתלמידים נחשפים לסמים כאלה או אחרים.

זבולון אורלב: פערים בחינוך הוא נושא שאליו יותר התכוננתי.

זבולון אורלב: לצערנו, אף-על-פי שחינוך הוא בעצם המכשיר הבלעדי לשנות את מצבו של אדם – אין מכשיר אחר, כי יש קשר הדוק בין השכלה לבין הסתברות של יכולת להשתלב במעגל התעסוקה ובין השכלה לבין גובה השכר.

זבולון אורלב: אלה שני דברים שמאד-מאד קשורים זה בזה.

זבולון אורלב: חרף כך עדיין מערכת החינוך מגדילה את הפערים.

זבולון אורלב: נעשו כמה מחקרים על-ידי פרופסורים ומצאו שאם בכתה ד' יש שוויון – ניקח את כתה ד' כמצב שווה – אזי בסוף כתה י"ב הפער הופך להיות בשיעור 16%.

זבולון אורלב: בסוף התואר הראשון במדעי הרוח והחברה הפער הוא 30%, ובסוף תואר ראשון במדעים ובטכנולוגיה הפער הוא 60%.

זבולון אורלב: פירושו של דבר שמערכת החינוך לא עושה סדרי-עדיפויות ודיפרנציאציה מספיק עמוקה.

זבולון אורלב: די אם נציין שבשעות ההוראה רק 6% בחינוך היסודי מוגדרים כשעות למתן העדפות מתקנות לתלמידים מרקע כלכלי-חברתי קשה יותר.

זבולון אורלב: רק כ-12% מוקדשים לכך בחטיבות הביניים, ולולא הייתי מתבייש הייתי אומר שאפס אחוזים מוקדש לכך בחטיבה העליונה.

זבולון אורלב: כי לחזקים תמיד יש כוח.

זבולון אורלב: דרך אגב, גם אותם 6% שמוקדשים לקדם תלמידים חלשים, גם הם לא ממוקדים לאיזו שהיא מאסה קריטית אלא גם הם מפוזרים בלמעלה מ-90% ממוסדות החינוך.

זבולון אורלב: אז כשמפזרים כל-כך מעט משאבים על פני כל-כך הרבה מוסדות חינוך, פירושו של דבר שיש משאבים פחותים מאד לכל תלמיד, ובענין הזה אנחנו שוקדים ומתריעים ויושבים הרבה מאד עם משרד החינוך על-מנת ליצור תפנית של 180 מעלות.

זבולון אורלב: אסיים במשפט אחד.

זבולון אורלב: הולך להיות קיצוץ של 330 מיליון שקלים בתקציב החינוך.

זבולון אורלב: אני רואה בזה גם מבחן חשוב מאד לשרת החינוך, שצריך לחזק אותה, שעשתה מאבק שהפחית את הקיצוץ באופן משמעותי, אבל עדיין זה קיצוץ עמוק.

זבולון אורלב: האם היא תוכל לעמוד במבחן יחד עם הצמרת המקצועית של משרד החינוך, שכל הקיצוץ לא ייפול על חלשים אלא ימוקד באוכלוסיות החזקות שמסוגלות לספוג אותו?

זבולון אורלב: וזה מבחן קרוב מאד.

זבולון אורלב: תודה רבה.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה לחבר-הכנסת זבולון אורלב, יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות.

תמר גוז'נסקי: עכשיו נשמע את חבר-הכנסת צבי הנדל, יושב-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

תמר גוז'נסקי: הנושא הוא: מעמדם ותנאי חייהם של ילדים עולים.

תמר גוז'נסקי: בבקשה אדוני.

צבי הנדל: ראשית, ברכותיי על היוזמה ועל הוצאת השנתון.

צבי הנדל: מאחר שאנחנו נמצאים בישיבה כזאת שבה מחדדים את החסרונות, אולי אומר משפט אחד לפני שאתייחס לנושא שעליו אדבר.

צבי הנדל: בסך-הכל יש לנו נוער נהדר והחוליים הם לא גדולים כל-כך.

צבי הנדל: הלוואי הלוואי והמבוגרים היו לא פחות טובים מהנוער שלנו.

צבי הנדל: גם החינוך שלהם הוא לא מהגרועים ביותר.

צבי הנדל: כלומר, אל נשכח את הפרופורציות.

צבי הנדל: עכשיו אתחיל למנות את הצרות בתחום שאני עוסק בו, אבל אל נשכח את הפרופורציות.

צבי הנדל: סטיגמה היא דבר חשוב, ואם היא חשובה לכלל האוכלוסייה, הרי שהיא חשובה אלף מונים יותר לעליות המבורכות מהתפוצות השונות.

צבי הנדל: קל מאד להדביק סטיגמה לאוכלוסייה מסוימת.

צבי הנדל: אם תפסת מישהו שעוסק בנושא עברייני ואתה מספר בחדשות שזה עולה מ-, מהר מאד אתה יוצר סטיגמה שהעולות החדשות מהמדינות האלה הן כאלה, והעולים מהמדינות האלה הם כאלה.

צבי הנדל: צריך להיזהר בזה מאד-מאד.

צבי הנדל: כשם שאנחנו צריכים להיזהר בכל האוכלוסיות, על אחת כמה וכמה בנושא העלייה, שהוא בעיניי תמצית הציונות.

צבי הנדל: כמעט תמצית הציונות, זה לא הדבר היחיד, אבל אין דבר יותר ממצה מאשר להביא את נדחי ישראל באשר הם למדינת ישראל, ויכולת הקליטה שלנו היא אחד המכשירים המרכזיים, ולכן הזהירות שלנו צריכה להיות כפולה ומכופלת.

צבי הנדל: שניים – שלושה נתונים.

צבי הנדל: בארץ יש היום כרבע מיליון ילדים עולים שמהווים כ-11% – 12% מכלל הילדים בגילאים המדוברים.

צבי הנדל: יש חמישה – ששה ישובים בישראל – נצרת עילית, אור-עקיבא, בני עיש, שדרות, קרית-ים, חדרה, כרמיאל – שבהם למעלה מ-30% מכלל הילדים הם עולים.

צבי הנדל: זאת אומרת, ריכוזי עולים.

צבי הנדל: מספר הילדים-עולים בכל אחד מהיישובים שציינתי עולה על 30%.

צבי הנדל: אם רוצים, יש בזה טוב ורע.

צבי הנדל: הטוב – אם רוצים להתמקד בטיפול, אז יש לך אוכלוסייה די גדולה באותו מקום ואתה יכול להתמקד בטיפול.

צבי הנדל: הרע – באינטגרציה, אבל תמיד אין טוב בלי רע, ותלוי באיזה שלב אנחנו נתקלים בו.

צבי הנדל: יש גם מאות ילדים עולים שעולים לארץ ללא הורים.

צבי הנדל: יש בעלייה הזאת דברים חיוביים ברמה הציונית, אבל בשוליים זה יוצר גם בעיות.

צבי הנדל: לפי השנתון העוני בקרב העולים גבוה יותר יחסית למספרם באוכלוסייה בכ-3%.

צבי הנדל: זאת אומרת, אם העוני בקרב הילדים הוא בסביבות 17%, בקרב העולים הוא בסביבות 20%.

צבי הנדל: דהיינו, יש פער לרעת העולים.

צבי הנדל: יש בזה היגיון, כי העולים הם בתחילת הדרך, מצבם הכלכלי לא יציב, וודאי שצריך לבחון את זה לאורך שנים ולראות לאן זה מתפתח בהמשך.

צבי הנדל: אני רוצה לעמוד עכשיו על מספר נקודות.

צבי הנדל: ניקח, למשל, עולים מאתיופיה.

צבי הנדל: בהגדרה המסודרת של מדינת ישראל יש הגדרה מה זה עולה.

צבי הנדל: נמצא כך וכך שנים בארץ.

צבי הנדל: אבל יש גם מנטאליות שצריכים להתרגל אליה בתוך המדינה החדשה, ויש משפחות שההסתגלות למנטאליות החדשה לוקחת יותר זמן.

צבי הנדל: החינוך שהם מקנים בבית לילדים, מעבר לשנים המוגדרות בחקיקה המסודרת לעולה, למרות שהוא עבר את התקופה הזאת עדיין יש בו מנטאליות של עולה.

צבי הנדל: במשרד החינוך לקחו את זה בחשבון, אבל לטעמי לא מספיק.

צבי הנדל: יש מימון מיוחד לסל קליטה לבית-ספר שיש בו תלמידים עולים חדשים שמוקצב לעולה חדש במסגרת הכללים.

צבי הנדל: בשנים הראשונות הסל לתלמידים יוצאי אתיופיה הוא יותר גדול ובשנים מאוחרות הוא קטן.

צבי הנדל: לטעמי הסל הזה לא מספיק, כי בשביל ליצור את האינטגרציה המלאה אנחנו חייבים את המשאבים היותר מאסיביים במקומות שבהם הילדים האלה לומדים, וכאן ההגדרה של עולה מיטשטשת.

צבי הנדל: בניגוד לסטטיסטיקות המסודרות שלוקחות בחשבון את השנים המסודרות, יש אוכלוסיות שלמות, לא רק מאתיופיה, אבל זאת אולי המאסה המרכזית, שבהן צריך להתייחס אל העולים על-פי הסתגלותם לחברה בישראל ובבתי-הספר, לא רק לפי הפרמטר של השנים הקובעות.

צבי הנדל: לגבי הילדים שעולים ללא הורים, חלקם או רובם נקלטים יפה מאד, אבל חלקם, כשיש פיקוח לא מספיק של ההורים, הם מגיעים גם לקיצוניות שבמידרדרים, גם בנושא סמים, ולצערי נפגשתי אתם גם כ"הומלסים".

צבי הנדל: כל מי שעוסק בילדים שנמצאים בארץ ללא הורים צריך לדעת שהאחריות להם היא כפולה ומכופלת, למרות שמצד אחד הם חומר מצוין, שלכאורה הציונות מפעמת בתוכו, אבל מצד שני הוא רך מדיי להשפעות, והאחריות שלנו, כמי שעוסקים בחינוך אותו נוער הוא מאד-מאד משמעותי.

צבי הנדל: לסיכום, בעשור האחרון התברכנו בעלייה נהדרת, חלקה מארצות מצוקה, חלקה הקטן לא מארצות מצוקה.

צבי הנדל: הלוואי וחלקם של העולים לא מארצות מצוקה יגדל.

צבי הנדל: בכל מקרה אנחנו מחויבים לכולם.

צבי הנדל: הקטע שלנו שנוגע לנושאים תקציביים הוא במאבק יום-יומי.

צבי הנדל: גם היום עומד על הפרק פרוייקט לאומי לעולים מאתיופיה ופרוייקט לעולים מחבר המדינות, שמקוצצים ולא מתוקצבים.

צבי הנדל: עלינו להיאבק כך שבסופו של דבר, בתוך כל העוגה המידלדלת ובתוך כל הקיצוצים יוקצו המשאבים הדרושים, כי חלקם של העולים נמדד היום בעשרות אחוזים במדינת ישראל, לפי כל הגדרה שהיא, ואם לא נטפל בהם כראוי ובצורה הטובה ביותר, הנזק בסופו של דבר יהיה של כולנו.

צבי הנדל: תודה.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה.

תמר גוז'נסקי: תגיב אנה ברנובסקי, נציגת בני הנוער.

תמר גוז'נסקי: בבקשה.

אנה ברנובסקי: (תלמידת בית-ספר מקיף א' בבאר-שבע).

אנה ברנובסקי: הסוגייה הראשונה שהייתי רוצה להתייחס אליה היא ילדים בודדים בארץ.

אנה ברנובסקי: בעשור האחרון עלו לארץ 1,340 ילדים ללא הוריהם, למעלה מ-70% מהם הם בני 15 עד 18.

אנה ברנובסקי: בולטת הקפיצה הגדולה במספר הילדים שעלו כבודדים בשנת 2000 – פי ששה יותר מאשר בשנת 1999, וכמעט ב-35% יותר מאשר ב-1990.

אנה ברנובסקי: רוב הנערים והנערות מגיעים לארץ כדי ללמוד, להתפתח ולהתגייס לצבא.

אנה ברנובסקי: יש לנו חיילים שעולים לארץ ללא הוריהם ונהרגים בשירותם הצבאי.

אנה ברנובסקי: לאחר-מכן לא מאפשרים להורים לבוא לכאן ולקבור את בנם, ולעלות לארץ.

אנה ברנובסקי: סוגייה אחרת שרציתי להתייחס אליה היא התמיכה הנפשית בעולים החדשים.

אנה ברנובסקי: חלה עלייה במספר הילדים המוכרים למחלקה לשירותים חברתיים.

אנה ברנובסקי: השנה המספר עומד על 37,271 לעומת 25,847 ילדים בשנה שעברה.

אנה ברנובסקי: משפחות רבות של עולים מגיעות לארץ, הילדים לא נקלטים במערכות חינוך, כי הם נאלצים לעבוד ולעזור להורים.

אנה ברנובסקי: כשהילדים יודעים פחות או יותר את השפה הם נאלצים ללכת עם ההורים לרשויות השונות כדי לתרגם להורים את הדברים, ואלה לא תמיד הדברים שהילד וההורים היו רוצים לשמוע.

אנה ברנובסקי: הילד נכנס לדיכאונות.

אנה ברנובסקי: היו כמה מקרים של ילדים שהגיעו לארץ והתאבדו, כי הם הבינו שהם לא יכולים לעשות פה כלום, לאחר שראו את המצוקה הכלכלית של ההורים.

אנה ברנובסקי: הסוגייה האחרונה היא העוני בקרב הילדים העולים.

אנה ברנובסקי: בולט כי תשלומי ההעברה והמסים מצליחים לצמצם את ממדי העוני בקרב ילדים עולים בכמחצית.

אנה ברנובסקי: עם זאת, תחולת העוני בקרב ילדים עולים עדיין גבוהה מזו שבקרב כלל הילדים במגזר היהודי.

אנה ברנובסקי: בני נוער רבים המגיעים למדינה נאלצים לוותר על עתידם ולצאת אל מעגלי העבודה על-מנת שיוכלו לעזור במעט למשפחות שלהם.

אנה ברנובסקי: ילדים אלה הופכים להיות מנוצלים בעבודה כשהם מועסקים בעבודות מאד קשות ומקבלים עבורן גרושים.

אנה ברנובסקי: דבר נוסף שרציתי להתייחס אליו הוא הצעת חוק שהועלתה אתמול, לפיה רוצים להוריד את קצבת ילדים לגיל 16.

תמר גוז'נסקי: זו לא הצעת חוק, זו החלטת ממשלה.

אנה ברנובסקי: החלטת ממשלה.

אנה ברנובסקי: ממה אתם חושבים שהמשפחות האלה יחיו?

אנה ברנובסקי: ולא מדובר רק בילדים עולים, אלא בכלל על אנשים שחיים מתחת לקו העוני.

אנה ברנובסקי: מה שהילדים מרוויחים הולך לקניית אוכל ובגדים.

אנה ברנובסקי: ממה אתם רוצים שהמשפחות האלה יחיו?

אנה ברנובסקי: תודה רבה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: אנחנו עוברים עכשיו לחברת-הכנסת תמר גוז'נסקי, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד הילד בנושא: ילדים ובני-נוער במצבי מצוקה וסיכון.

זבולון אורלב: תמר, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו שמענו בהקשרים שונים על מצבם של הילדים, אבל דווקא בחודש האחרון קיבלנו יותר ויותר תזכורות על מה קורה לילדים שנמצאים במצבי מצוקה וסיכון.

תמר גוז'נסקי: העובדה היא שכאשר אנחנו אומרים שיש למעלה ממיליון נפשות מתחת לקו העוני, ומתוכם כחצי מיליון ילדים, בעצם אנחנו אומרים שבעוד שהילדים הם שליש מהאוכלוסייה, הם מחצית מהחיים מתחת לקו העוני.

תמר גוז'נסקי: במלים אחרות, אם יש עניים אלה קודם-כל ילדים.

תמר גוז'נסקי: מכת העוני הזאת נתפסת על-ידי רבים כאיזו שהיא תוצאה של הזנחת הורים, ואני חושבת שהנתונים האלה פשוט מוליכים שולל ומביאים להרבה מאד החלטות גרועות כמו ההחלטה הזאת שהזכירה עכשיו אנה, לקצץ בקצבאות הילדים.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר לכם שלפי הנתונים גם של השנתון וגם לפי נתונים אחרים, אם אנחנו מדברים על ילדים במשפחות של ילדים – מובטלים מוגדרים אלה שמקבלים דמי אבטלה, לצורך הענין – יש כ-150,000 ילדים שחיים היום במשפחות של מובטלים.

תמר גוז'נסקי: במשפחות שמקבלות הבטחת הכנסה, ששם חלק מובטלים וחלק עובדים, במשפחות האלה יש 250,000 ילדים.

תמר גוז'נסקי: אז אם אני לוקחת ילדים במשפחות של מובטלים וילדים במשפחות של מקבלי הבטחת הכנסה, הגעתי כבר ל-400,000 ילדים.

תמר גוז'נסקי: במלים אחרות, כל מצוקה גוברת וכל גידול באבטלה מביא בעקבותיו מצוקות איומות אצל ילדים.

תמר גוז'נסקי: הגידול בעשור האחרון הוא מדהים, קשור לעלייה ולא רק לעלייה.

תמר גוז'נסקי: אם אנחנו יודעים שמספר הילדים היום במשפחות של מקבלי הבטחת הכנסה גדל פי שלושה, יחסית, הוא הגיע ל-12% מהילדים בארץ, בעוד שבעבר היה רק 4% מהילדים בארץ, וזה בעשור אחד.

תמר גוז'נסקי: אז אם נלך במגמה הזאת ואם היא תימשך גם בעשור הבא, מצבנו יהיה עוד מעט כמצבה של מדינה בעולם השלישי מבחינת הפערים ומבחינת הסיכויים של הילדים האלה שנמצאים בקו העוני או גדלים במשפחות של מובטלים.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מגיעים לשיאים בקיטוב החברתי, ועל זה היו כבר הרבה דיבורים.

תמר גוז'נסקי: אנחנו גם בשיאים של ילדים שחיים מתחת לקו העוני.

תמר גוז'נסקי: מצב שבו אחד מכל ארבעה ילדים חי מתחת לקו העוני הוא מצב נדיר בארצות המפותחות, והשוואה בין-לאומית שמופיעה בשנתון מדגישה את זה.

תמר גוז'נסקי: השוואה בין-לאומית שמשווה אותנו ל-24 מדינות באירופה ובארצות-הברית מלמדת שיש רק מדינה אחת דומה לנו, והיא מכסיקו.

תמר גוז'נסקי: כל יתר המדינות, שיעור החיים מתחת לקו העוני הוא יותר נמוך.

תמר גוז'נסקי: אני כבר לא מדברת על שבדיה עם 2% מתחת לקו העוני.

תמר גוז'נסקי: אבל אפילו מדינה כמו יוון יש בה 12% מתחת לקו העוני, צרפת – 8% מתחת לקו העוני, ואצלנו 26%.

זבולון אורלב: זה לפני הקיצוץ בקצבאות או אחריו?

תמר גוז'נסקי: זה לפני הקיצוץ בקצבאות, כי הוא מתייחס לשנת 2000.

תמר גוז'נסקי: הוא לא מתייחס לגידול האחרון באבטלה ולא למה שקרה בשנת 2001.

תמר גוז'נסקי: אחת התוצאות של כל המצב הזה היא הגידול במצוקות של ילדים שגדלים בתנאים של הזנחה.

תמר גוז'נסקי: יש לנו יותר נתונים על ילדים שהם נפגעי אלימות או ילדים שהם קורבנות של עבירות, אבל אין לנו כמעט נתונים זמינים לגבי ילדים שחיים בהזנחה, כי אצלנו מצב של הזנחה אין לו הגדרות מאד מדויקות.

תמר גוז'נסקי: אנחנו יודעים, ילדים שנמצאים בטיפול של לשכות רווחה.

תמר גוז'נסקי: אבל מי אמר שכל הילדים שסובלים מהזנחה בכלל הגיעו לטיפול של לשכות הרווחה, בעיקר כשהעובדים הסוציאליים במצוקה שלהם בכלל לא יכולים לצאת לקהילה ולחפש ילדים, כי הם לא מצליחים להתמודד עם אלה שמגיעים אליהם.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהמצב הזה של הזנחה הוא חמור במיוחד כשמדובר בקטינים, אבל הוא חמור במיוחד בילדים קטנים עד גיל חמש, שהם חסרי-אונים.

תמר גוז'נסקי: כשהם רעבים הם לא יכולים לגשת לשכנה או למישהו אחר לבקש אוכל.

תמר גוז'נסקי: הם לא יכולים לדאוג לעצמם.

תמר גוז'נסקי: ודווקא כשמדובר בפעוטות בסיכון הכנסת, לדאבוננו הרב, ברוב קולות אישרה את הקפאת חוק פעוטות בסיכון – הזכות למעון יום.

תמר גוז'נסקי: אמרו לנו: אבל אין דבר, נוסיף לכם 1,000 מכסות, ועכשיו אני קוראת שמקצצים 1,500 מכסות.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים על הילדים שחיים בסיכון, שחלק מהם הם ילדים בהזנחה.

תמר גוז'נסקי: הדבר הנוסף שרציתי לדבר עליו הוא הגידול בעבירות נגד קטינים.

תמר גוז'נסקי: חלק מהגידול הזה נובע ממודעות, חלק נובע מכך שיש היום חוקים אחרים.

תמר גוז'נסקי: אבל כאשר ב-1990 נפתחו 260 תיקים בגין עבירות נגד קטינים, וכאשר בשנת 2000 נפתחו 7,600 תיקים, זה לא רק מודעות.

תמר גוז'נסקי: מודעות היא חלק מהענין, חוקים הם חלק מהענין, אבל זה לא רק זה.

תמר גוז'נסקי: נהפכנו לחברה מאד אכזרית שבה ילדים, בגלל חולשתם, הם במידה רבה קורבן.

תמר גוז'נסקי: ואז אנחנו מוצאים שתוך שש שנים פקידי הסעד נדרשו לטפל ב-32,000 במקום ב-16,000.

תמר גוז'נסקי: יושבת אתנו פקידת סעד ראשית והיא תוכל לספר לנו בכמה גדל מספרם של פקידי הסעד כתוצאה מההכפלה של מספר הילדים ובני הנוער שהן נאלצו לטפל בהם.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להדגיש את הנושא של הקורבנות לגבי קבוצות מסוימות.

תמר גוז'נסקי: חבר-הכנסת צבי הנדל דיבר על עולים ולכן לא אחזור על זה.

תמר גוז'נסקי: כבר שמענו את הנתונים ואת הבעיות.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להוסיף את הנושא של הילדים הערבים.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת מודעים לנושא הזה, הממשלה מודעת לזה, והיום בעצם אין ויכוח על זה.

תמר גוז'נסקי: אבל השאלה היא מה הפתרון.

תמר גוז'נסקי: הבעיה היא שכשיש לך פער גדול מאד ברמת הטיפול ובמספר העובדים הסוציאליים, ברמת החינוך, בתקינות המבנים, בסיכוי של ילד להגיע בכלל לגן ילדים כי אין גן ילדים ביישוב; כדי לסגור את הפער אתה צריך לתת כספים בסכומים אדירים.

תמר גוז'נסקי: אני שמעתי באחד הדיונים ששר החינוך שאל כמה צריך בשביל לסגור את הפער – רק בחינוך, אני לא מדברת על תחומים אחרים – מישהו אמר 1.5 מיליארד שקל רק לחינוך.

תמר גוז'נסקי: הבעיה היא שהסכומים שניתנים הם מאד קטנים.

תמר גוז'נסקי: כתוצאה מזה מצבם משתפר בהדרגה, אבל לאט-לאט, אבל הפערים מעמיקים והולכים.

תמר גוז'נסקי: אם אנחנו מדברים על פערים ואם אנחנו מזהים פערים חברתיים עם פערים לאומיים, או עם פערים של מוצא, או עם פערים בין ותיקים לבין עולים חדשים, או פערים אחרים, יהיו לזה השפעות רבות מאד ואני חושבת שבאיזה שהוא מקום השאלה היא של השירותים והזכות של כל ילד לקבל חינוך ברמה שווה, שירותי בריאות ברמה שווה, שירותים סוציאליים ברמה שווה, הזדמנות שווה.

תמר גוז'נסקי: בהקשר הזה אני רוצה להעיר הערה אחת.

תמר גוז'נסקי: חבר-הכנסת אופיר פינס-פז נאלץ לעזוב כי הוא צריך לנהל ישיבה, אבל הוא דיבר על כך שאולי אנחנו ניקח מילדי העשירים וניתן לילדים של העניים.

תמר גוז'נסקי: את הדיבורים האלה אנחנו שומעים כל פעם כשרוצים לקצץ.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת הנכבדים שיושבים פה והקהל הנכבד שיושב פה, יש שיטה בדוקה ויעילה לפתור את הנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: אם רוצים לקחת יותר, אפשר לקחת יותר מבעלי הממון, מבעלי ההון והמעבידים ומכל בעלי ההכנסות הגבוהות, וזה לא קשור אם יש להם ילדים או אין להם ילדים.

תמר גוז'נסקי: אם בעלי ההון, וגם מעבידים, מקבלים השנה סובסידיות והטבות מס וכו' בסכום של 45 מיליארד שקל בהשוואה למצב ב-1985, אחר-כך לבוא ולדבר על הילדים, כי בכל מקום שבו השירות הוא סטיגמטי לילדים עניים, הוא הופך להיות שירות עני.

תמר גוז'נסקי: אם יהיו לנו בתי-ספר לילדים עניים, אז יהיו בתי-ספר עניים.

תמר גוז'נסקי: אם יהיו טיפות חלב לילדים עניים כי הילדים העשירים יילכו למקום אחר, אז טיפות החלב כך ייראו, הן יהיו טיפות חלב לעניים.

תמר גוז'נסקי: יש דרך אחת להעלות את מצבם של ילדים שחיים בתנאים קשים והיא להגיד: לכל הילדים ניתן אותו דבר.

תמר גוז'נסקי: חסר כסף?

תמר גוז'נסקי: – בבקשה, נגיד מאיפה לקחת.

תמר גוז'נסקי: אבל כל רעיון שנתחיל לתת קצבאות ילדים לפי מבחני הכנסה, וכל מיני רעיונות אוויליים כאלה, זה מתכון לשבירת השירותים שיש לנו ושעדיין קיימים ושעדיין יש להם סיכוי.

תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת שחבר-הכנסת אופי פינס-פז נפל לאותה מלכודת, שלדאבוני נופלים אליה גם אחרים כאשר הם מדברים על המצוקה.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה.

זבולון אורלב: תודה רבה לך.

זבולון אורלב: מגיבה אליסיה אואקנין.

זבולון אורלב: בבקשה.

אליסיה אואקנין: תלמידת בית-ספר מקיף ח' בבאר-שבע ואני מייצגת את הוועדה שעוסקת בילדים במצבי סיכון.

אליסיה אואקנין: הסוגייה הראשונה שאציג בפניכם עוסקת בגופים שמתמודדים ומטפלים בילדים בסיכון.

אליסיה אואקנין: הגופים האלה נאלצים להתמודד ולעמוד בלחץ הפניות הגובר והולך, כשבמציאות יש מחסור במשאבים.

אליסיה אואקנין: כך, לדוגמה, נוצרים מצבים שבהם יועצת בבית-ספר, שמהווה את אחד מהגופים, אחראית וצריכה לתת מענה לכ-500 תלמידים, ולעתים אף קיימים מצבים גרועים יותר שהיא צריכה לטפל בכ-740 תלמידים.

אליסיה אואקנין: יועצת, בעיקרון, אמורה לתת טיפול מסור ומעמיק, טיפול שיכול להעניק ולהניב תוצאות חיוביות, אך בפועל יועצת אינה מסוגלת להתמודד עם מספר כה גדול של תלמידים, ולכן אותם התלמידים שהיועצת אינה מגיעה אליהם עלולים להידרדר ולהגיע למצב של סיכון.

אליסיה אואקנין: גוף נוסף הוא הרווחה.

אליסיה אואקנין: מחלקות הרווחה נאלצות להתמודד עם מספר עצום של מקרים.

אליסיה אואקנין: המצב הידרדר עד כדי כך שעובדת סוציאלית אחת צריכה לטפל בכ-400 תיקים, כשבמקור היא צריכה לטפל בכ-80 משפחות.

אליסיה אואקנין: כאן מופיעה בעצם בעיית המחסור בכוח-אדם עקב המשאבים הדלים.

אליסיה אואקנין: השירותים הפסיכולוגיים עמוסים ואי-אפשר לתת מענה הולם לצורכי הילדים.

אליסיה אואקנין: גם מחלקות קידום הנוער אשר מטפלות בילדים שנשרו באופן מוחלט, או בילדים שעומדים לנשור, לא מסוגלים להתמודד עם הפערים בין הצרכים לבין המשאבים, ולכן אחוזי ההצלחה לא גבוהים.

אליסיה אואקנין: מכאן שאלתי, איך מדינת ישראל מתכוונת להתמודד עם הפערים המשמעותיים בין הצרכים הגוברים לבין המשאבים הדלים?

אליסיה אואקנין: הסוגייה השנייה שברצוני להעלות עוסקת בשינויים המתרחשים בבתי הספר בהתאם לשינויי החברה.

אליסיה אואקנין: במהלך השנים חלו שינויים מרחיקי-לכת במבנה החברה, המשפחה, התכנים שאליהם נחשפים הילדים, ומכאן שאחוז הילדים הנחשפים למצבי סיכון גדל והולך ולא נראה שחל שינוי משמעותי במבנה בית הספר, בתכניו ובמערך הטיפולי על-מנת לתת מענה לבעיות.

אליסיה אואקנין: דוגמה לכך היא תקן היועצים.

אליסיה אואקנין: בחטיבות העליונות תקן היועצים, למרות שהוא תקן מאד מצומצם, מעוגן בחוק, אבל בחטיבות הביניים תקן היועצים לא מעוגן בחוק ולכן ייתכנו מצבים בהם מנהלי בתי הספר יחליטו על-פי שיקולם האישי אם לשכור יועץ או לא.

אליסיה אואקנין: הענין חמור, מכיוון שבגיל החטיבה ילד מפתח את זהותו האישית והוא זקוק לאוזן קשבת ולעזרה כדי לפתור את בעיותיו.

אליסיה אואקנין: בנוסף לכך בית-הספר תופס מעמד מרכזי וחשוב בחיי כל ילד וילד, ולכן על בית הספר להיות מוכן ולהשתנות בהתאם לשינויים החברתיים.

אליסיה אואקנין: מכאן השאלה, האם משרד החינוך ערוך ומוכן בתוכניות, רעיונות ומחשבות בהתאם לשינויים החברתיים וכדי למנוע מצבי סיכון אצל ילדים?

אליסיה אואקנין: סוגייה שלישית עוסקת בחוסר היציבות הפוליטית והשפעתה על החקיקה בנושא ילדים.

אליסיה אואקנין: ממה שלמדתי, חוסר היציבות הפוליטית במדינה ותחלופת השרים והמנכ"לים במשרדים גורמת לכך שתוכניות לטווח ארוך בתחום החינוך לא ממומשות והמדיניות היא מדיניות של כיבוי שריפות.

אליסיה אואקנין: כל מה שקשור בנושא חשיבה מעמיקה של זכויות הילד וחקיקה בנושא זכויות הילד לא יוצא אל הפועל.

אליסיה אואקנין: מכאן שאלתי היא כיצד המדינה מתכוונת לפעול, אם בכלל, בכל הקשור להשפעה של חוסר היציבות בפוליטיקה על ילדים ומדוע הילדים שאין להם זכות הצבעה לא זוכים להתייחסות רצינית, לטיפול ולהגנה על האינטרסים שלהם?

אליסיה אואקנין: הסוגייה הרביעית היא השפעת ההורים על התפתחות ילדיהם.

אליסיה אואקנין: לאחרונה אנו שומעים על מגמה שבה ההורים מאבדים את הסמכות על ילדיהם כבר בגיל צעיר, וכתוצאה מכך נוצר גידול משמעותי באחוז הילדים בסיכון.

אליסיה אואקנין: עקב אותם גבולות לא ברורים ואף מתירנות יתר מצד ההורים, ילדים רבים נמצאים בסיכון יותר מאי-פעם, סיכון שבא לידי ביטוי באלימות, שימוש בסמים וכדומה.

אליסיה אואקנין: מכאן שאלתי, האם אתם כקובעי מדיניות מתכוננים להתמודד עם מצב זה וכיצד?

אליסיה אואקנין: בנוסף לכך, ממה שבדקנו, הפתרונות שהוכחו כמוצלחים במדינות אחרות בעולם הם טיפול בילדים לא על-ידי הוצאתם למסגרת חוץ-ביתית אלא על-ידי סיוע ומתן כלים למשפחה להתמודד עם הבעיה.

אליסיה אואקנין: השאלה הנובעת מכך היא האם הרשויות המקומיות מתוקצבות וערוכות לטיפול כזה כאשר ידוע לנו על הקשיים בתשלום 25% ברשויות מקומיות?

אליסיה אואקנין: סוגייה אחרונה היא השפעת המצב הביטחוני בעולם על בריאותם הנפשית של הילדים.

אליסיה אואקנין: כיום אנו נמצאים במצב שבו הורה אינו מסוגל להשרות ביטחון על ילדיו, מכיוון שהוא בעצמו פוחד וחושש.

אליסיה אואקנין: יש הרגשה כתוצאה מהטרור העולמי וממרוץ החימוש העולמי שהעתיד אינו בטוח ואין קרקע יציבה.

אליסיה אואקנין: החיים במדינת ישראל היום הם בצל חרדה כמעט בלתי-פוסקת היוצרת בעיות נפשיות, ומכאן קצרה הדרך לילדים בסיכון.

אליסיה אואקנין: שאלתי היא האם מדינת ישראל ערוכה לתת מענה לילדים ולעזור להם להתמודד עם גדילתם בצל האיום הקיומי?

זבולון אורלב: תודה רבה לך אליסיה.

זבולון אורלב: רשות הדיבור לחבר-הכנסת דהאמשה, ולאחר-מכן נאפשר לשמונה אנשים שכבר רשומים להתבטא, בקצרה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אשתדל לקצר בדבריי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אולי אהיה קצת בוטה, ואני מבקש סליחה מראש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה לברך על עצם קיום הכנס הזה, את כל היוזמים, השותפים, ואת כל מי שתרם לכינוס.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הייתי אומר שחברה שאין בה שוויון היא חברה חולה, וטיבה של מחלה שהיא מתפשטת ונעשית יותר מסוכנת ויותר ממאירה אם לא מטפלים בה באופן יעיל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כאשר החבר התחיל לדבר אני התאפקתי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כאשר החברה מגדירה את התלמידים ואת האוכלוסייה בה יהודים ולא-יהודים, יש פה סימן לא טוב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני חושב שהטיפול מחייב לקרוא לילד בשמו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו יכולים לדבר על חברה של יהודים, אין שום בעיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברה של עולים, גם כן מגזר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: של ערבים – גם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסוף גם זה הגיע לביטוי בצורה מפורשת, וכל הדוברים האחרים אמרו: ערבים וערבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני חושב שראשית הטיפול הוא להכיר במציאות כפי שהיא, להגדיר את החולי, להגדיר בחברה הערבית איפה זה מפגר, איפה זה מפגר נורא ואיפה זה בכלל לא קיים ומחייב טיפול שורש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא ארחיב בדברים, הבעיות הן לפנינו והן מוכרות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני חושב שכולנו חייבים, לא רק מוזמנים, לקחת את האחריות הזאת ליד ולטפל בענין הזה מעל ומעבר לכל שייכות פוליטית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה ממש ענין חברתי מדרגה ראשונה וכולנו חייבים לטפל בו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם לא נטפל בחולי הזה הוא יאכל אותנו בסוף.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה להתייחס עכשיו לענין משפחות ברוכות ילדים והאיום על קיצוצים בתקציב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רואה בענין הזה ענין חברתי גרידא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש כאלה שנותנים לזה צבע פוליטי – חרדים וערבים, אלה שיש להם הרבה ילדים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הלוואי שכל המשפחות יתברכו בילדים רבים, אבל אלה הילדים שיש לנו וחייבים לעזור להם, וראשית העזרה – לא לקצץ בקצבאות ולא להוריד את גיל מקבלי הקצבאות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כולנו חייבים לתת כתף ולהכשיל את המזימה הממשלתית לקצץ בדברים האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זבולון אורלב (יו"ר ועדת החינוך והתרבות)

עבד-אלמאלכ דהאמשה: U ניתן שוב עדיפות לצעירים ולנוער.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: קובי צורף, יושב-ראש מועצת תלמידים ארצית, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – יורם.

קובי צורף: קודם-כל אני רוצה לברך על קיום הוועדה הברוכה הזאת שבאים ושומעים את הנוער, במיוחד את הנוער מבאר-שבע, שאני אישית כתלמיד גא מאד בכל אחד מהתלמידים.

קובי צורף: הנתונים שהובאו לכאן מאד מדאיגים.

קובי צורף: הבעיה היחידה היא שאם לא ישקיעו בנוער ובתלמידים, כך תיראה המדינה שלנו גם בעוד עשרים – שלושים שנה, וזה מה שאמרתי לאורך כל הדרך במשך שבועיים, גם בוועדה שלך, אדוני, וגם בוועדת הכספים.

קובי צורף: כששמענו עכשיו שמקצצים 300 מיליון שקל מתקציב החינוך, בסעיפים של צמצום פערים בחברה, צמצום פערים בין יהודים וערבים, שאני רואה בהם דברים חשובים מאד, זה פשוט יגרום להעלאת תקציבי הרווחה בעתיד, ושר העבודה והרווחה שיהיה אז יקבל תקציב גדול מאד בגלל שלא השקיעו בנו.

קובי צורף: רק אם ישקיעו בנו כתלמידים מכתה א' כך נוכל לגדל דור של תלמידים מצליחים במדינה מצליחה.

זבולון אורלב: תודה רבה קובי.

זבולון אורלב: יורם בר-קובץ מהנוער העובד, בבקשה.

יורם בר-קובץ: לא מזמן חוקקה הכנסת שני חוקים.

יורם בר-קובץ: האחד – חוק עבודת הנוער, והשני – חוק עבודת חניכות.

יורם בר-קובץ: אתם יודעים מתי היא חוקקה אותם?

יורם בר-קובץ: ב-1953.

יורם בר-קובץ: שני החוקים האלה לא רלבנטיים ולא עדכניים למציאות שיש היום בישראל.

יורם בר-קובץ: בזמן הקצר שעומד לרשותי אתרכז באחד החוקים – חוק החניכות.

יורם בר-קובץ: חוק החניכות הוא חוק שמאפשר לבני נוער החל מגיל 15 לא להמשיך ללמוד במסגרת הלימודים הרגילה, כי הם לא מצליחים להשתלב שם, כי הם צריכים להביא פרנסה הביתה, ומעוד אלף סיבות אחרות, ומשרד העבודה והרווחה פיתח עבורם מסגרת לימודים ייחודית שנקראת בתי-ספר תעשייתיים טכנולוגיים.

יורם בר-קובץ: היום לומדים כעשרים אלף בני נוער במסגרת הזאת.

יורם בר-קובץ: ממשלת ישראל והעומדים בראשה מנסים כרגע לחסל גם את הדבר הזה.

יורם בר-קובץ: הייתי שמח אם חברי הכנסת שיושבים כאן אתנו ירשמו את הענין הזה לפניהם.

יורם בר-קובץ: מנסים לחסל את המסגרת של חוק החניכות.

יורם בר-קובץ: באיזה אופן?

יורם בר-קובץ: קובעים דבר שהוא מאד חשוב ומאד מבורך.

יורם בר-קובץ: אומרים: חוק חינוך חובה עד כתה י"ב.

יורם בר-קובץ: רק צריך להוסיף שם שורה, שעדיין תמשיך לאפשר את מסגרת חוק החניכות, עדיין תמשיך לאפשר ליצור מסגרת שמסוגלת לקלוט בני נוער מהרחוב, לקלוט בני נוער שמערכת הלימודים הרגילה לא טובה בשבילם, מסגרת שיכולה לתת להם מקצוע, הכשרה, ולאפשר להם לחיות.

יורם בר-קובץ: לגבי הנתונים שמופיעים בשנתון.

יורם בר-קובץ: מצוין פה בסוגריים שהנתונים הם רק חלקיים ומתבססים על נתוני משרד העבודה.

יורם בר-קובץ: אני רוצה להוסיף עוד שתי הערות.

יורם בר-קובץ: חבל שהנתונים מתייחסים רק לגילאים 15 עד 17.

יורם בר-קובץ: יש בני נוער ויש ילדים שעובדים.

יורם בר-קובץ: יש ילדים בני שמונה – תשע ועשר שעובדים.

יורם בר-קובץ: לפי הנתונים שמופיעים בשנתון הסטטיסטי, 89% מבני הנוער שנבדקו נמצא שניצלו אותם.

יורם בר-קובץ: לא שמעתי שום דיווח עיתונאי שמשרד העבודה והרווחה דרש ממערכת החוק בישראל להכניס לכלא מעסיק שניצל בני נוער, ולו ליום אחד.

יורם בר-קובץ: אני מצפה שתהיה החמרה והחרפה של הענישה על מעסיקים שמנצלים בני נוער.

זבולון אורלב: תודה רבה ליורם בר-קובץ.

זבולון אורלב: אבקש מהשופט אהרון מלמד, לשעבר נשיא בית המשפט לנוער, לומר את דברו.

זבולון אורלב: בבקשה.

השופט אהרון מלמד: דבריי לא באים להפחית ממה שנאמר פה.

השופט אהרון מלמד: כלומר, אני מקבל כל מה שנאמר פה ומאד מעריך את השנתון הסטטיסטי, את הכתוב, את הפעולה ואת כל העבודה שנעשתה.

השופט אהרון מלמד: אני רוצה לדבר רק על השמת הדגש, וכאן נדמה לי שכולנו, כל אלה שדיברו היום מדברים יותר על טיפול סימפטומטי ועל כיבוי שריפות.

השופט אהרון מלמד: אלימות הנוער בבית משפט, אלימות הנוער בבית-ספר, הפערים שגדלים והולכים בין היסודי לאוניברסיטה ככל שגדלים הילדים, העולים החדשים, ההתמודדות של המשטרה, של שירות המבחן, בתי המשפט, נשים מוכות, מקלטים – כל הדברים שאנחנו שומעים ומדברים עליהם כל הזמן.

השופט אהרון מלמד: מדוע אני רואה את זה יותר כטיפול סימפטומטי וכיבוי שריפות?

השופט אהרון מלמד: אם אנחנו רוצים לטפל בבעיה באופן יסודי הבעיה היא לא בגילים האלה שיושבים כאן.

השופט אהרון מלמד: הבעיה היא לא בגילים האלה שדיברנו עליהם היום.

השופט אהרון מלמד: הבעיה היא בגיל אפס, הבעיה היא עוד לפני שהילד נולד, בהורים וביחסי ההורים.

השופט אהרון מלמד: אני אומר שהכל מתחיל במשפחה.

השופט אהרון מלמד: הטיפול בגיל הרך, הקיפוח וכל מה שקורה לא התחיל בבית-ספר, גם לא בגן.

השופט אהרון מלמד: הקיפוח התחיל הרבה לפני כן, בבית.

השופט אהרון מלמד: ואם אנחנו רוצים לעשות טיפול שורש ממש, צריך לשים את כל הדגש על הגיל הרך ביותר ועל המשפחות עצמן, על הטיפול המשפחתי, על הנחיית הורים.

השופט אהרון מלמד: להוציא רשיון נהיגה יכול כל אחד.

השופט אהרון מלמד: רשיון להורות אין, אבל ההורים זקוקים ללמוד את מקצוע ההורות.

השופט אהרון מלמד: נעשות פעולות נפלאות על-ידי משרד החינוך ועל-ידי משרד הבריאות ועל-ידי משרד הרווחה לגבי הגיל הרך, אבל שלושתם ביחד זו טיפה קטנטנה בים לעומת הצרכים.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: יהודית קרפ, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, ממשרד המשפטים.

זבולון אורלב: בבקשה.

יהודית קרפ: חובה להצטרף לברכות על חשיבות מפגש מסוג זה, כי כמובן הדו"ח שיצא הוא חשוב מאין כמוהו כבסיס ליידע, לעיצוב מדיניות, לתמונת ראי, כמו שאמר חבר-הכנסת דהאמשה.

יהודית קרפ: הדברים האלה ידועים.

יהודית קרפ: מה שאני רוצה לומר כאן על חשיבות המפגש מבחינת שמיעת בני הנוער כדי לקבל את הידע מבני הנוער שקובעי המדיניות ומקבלי ההחלטות ישמעו ממקור ראשון מה הם הצרכים האמיתיים, מה הם סדרי העדיפויות.

יהודית קרפ: ואני מצטרפת למה שאמר השופט מלמד.

יהודית קרפ: נכון שאנחנו צריכים לשים הרבה מאד תשומות בגיל הינקות, עוד בשלב ראשון אצל ההורים, אבל אני חושבת שלא ייתכן להגדיר את הצרכים שלנו כצרכים שמתמקדים בגיל מסוים ולא לתת את הדעת על כל הדברים ששמענו עכשיו.

יהודית קרפ: אני מאד מצרה שהמסגרת היא מסגרת כזאת דוחקת.

יהודית קרפ: היא לא מסגרת אמיתית להשמעת דעות.

יהודית קרפ: לגביי זו לא הפתעה, אבל מה שהוכח כאן היום הוא שבני הנוער מבינים הבן היטב בצורה מקצועית מאד בהיותם בני נוער - -

זבולון אורלב: לפעמים יותר טוב מאתנו.

יהודית קרפ: -- מה הם הדברים שמטרידים אותם, מה הצרכים שלהם, מה סדרי העדיפויות, ואני חושבת שאנחנו כקובעי מדיניות חייבים להקשיב.

יהודית קרפ: זה הדבר הראשון שאנחנו צריכים לעשות, ולכוון את עצמנו לפי מה שאנחנו לומדים במסגרות האלה.

יהודית קרפ: כיוון שהפורום הזה הוא פורום של מלאי של בעיות לקובעי מדיניות, אני רוצה רק להביא שני קטעי אינפורמציה שמאד מטרידים אותי.

זבולון אורלב: אני מתנצל, השעון שלנו לא מאפשר לנו.

זבולון אורלב: אני ממש מתנצל.

יהודית קרפ: זה מאד שייך לדיון פה.

יהודית קרפ: אני מבקשת מכם לשמוע.

זבולון אורלב: אני יודע.

זבולון אורלב: אני מתנצל אבל לא אוכל, כיוון שאנחנו צריכים לסיים.

זבולון אורלב: בשעה אחת צריכה להתקיים פה ישיבה נוספת.

זבולון אורלב: אני שמח שאת עיקר המסר, בלי הדוגמאות, יכולנו לשמוע.

זבולון אורלב: יש עוד שני משרדי ממשלה שחייבים לומר את דבריהם.

זבולון אורלב: אחד הוא משרד החינוך והשני – משרד העבודה והרווחה.

זבולון אורלב: נתחיל קודם עם חיים פוזנר, מנהל אגף שירותים אישיים וחברתיים במשרד העבודה והרווחה.

זבולון אורלב: בבקשה.

חיים פוזנר: אנחנו בעד, ובכל הוועדות ובכל הפורומים שבהם יש דיונים לגבי ילדים אנחנו דואגים ומקדמים שותפות ילדים ובני נוער בהחלטות לגבי עתידם.

חיים פוזנר: הפורום הזה והנערות שהופיעו פה הוכיחו שיש לזה מקום, ומגיל יותר צעיר.

חיים פוזנר: דבר שני.

חיים פוזנר: יש בהכנה הצעת חוק זכויות ילדים בסיכון שעברה בקריאה ראשונה בקולותיהם של 61 חברי כנסת.

חיים פוזנר: זה חוק מאד יקר, שלא יתבצע בשנה אחת.

חיים פוזנר: זו פעולה ארוכת-טווח.

חיים פוזנר: אם החוק יתקבל הוא יפתור את בעיית המקורות.

זבולון אורלב: אתה יכול להבטיח שהוא לא ייכנס לחוק ההסדרים אחר-כך?

חיים פוזנר: אנחנו עובדים לטווח ארוך.

חיים פוזנר: כרגע יש בעיות אקוטיות למדינת ישראל, אבל צריכים להסתכל קדימה.

חיים פוזנר: יש חוק ילדים בסיכון, שחברת-הכנסת גוז'נסקי העבירה, שאמור להתבצע ב-2003.

חיים פוזנר: אנחנו מקווים שעד 2003 הוא יתחיל להתבצע והוא יפתור את הבעיות של גילאי אפס – שלוש.

חיים פוזנר: השותפות היא של כולם כאן, גם לרוחב של כל המשרדים, של כל הארגונים, וגם ברבדים של אחריות המשפחה.

חיים פוזנר: זו לא רק אחריות המדינה.

חיים פוזנר: המדינה לבד לא מסוגלת לעשות הכל.

חיים פוזנר: זו אחריות המשפחה לגורלה, אחריות הפרטים לגורלם, אחריות כל הכוחות בקהילה ואחריות לרוחב של כולם.

חיים פוזנר: אף אחד בכוחו לא יכול להתמודד עם הבעיה הזאת.

זבולון אורלב: תודה.

זבולון אורלב: ד"ר יאיר סמוחה, סגן ראש המנהל הפדגוגי במשרד החינוך, בבקשה.

ד"ר יאיר סמוחה: שמעתי בהנאה מרובה את התלמידים, ואם גם הם תוצרי מערכת החינוך, אז כנראה שלמערכת החינוך יש בכל זאת עתיד.

ד"ר יאיר סמוחה: גם השרה וגם המנכ"לית הצהירו שכל הקיצוץ לא יבוא על-חשבון התלמידים החלשים אלא בסעיפי תמיכות ורכישות, שהם סעיפים יותר גמישים.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: עמית סלע מעמותת הורות שווה, בבקשה.

עמית סלע: דיברו פה הרבה מאד על דברים שעולים כסף.

עמית סלע: אני רוצה לדבר על שני דברים שלא עולים כסף.

עמית סלע: אחד – ברמה של מודעות.

עמית סלע: אפילו בדו"ח של המועצה, שאני מברך אותה על עבודת הקודש שהיא עושה, ילדים להורים גרושים מופיעים תחת סעיף של משפחות חד-הוריות.

בן אריה: לא נכון.

עמית סלע: משרד הפנים קורא למשפחות כאלה משפחות חד-הוריות.

עמית סלע: הנושא הזה הוא נושא של מודעות ציבורית מינימלית.

משה לינביץ: בארץ חיים 112 ילדים נכים בשיעור 100%.

משה לינביץ: אני מדבר על קבוצת ילדים חולי דיסאוטונומיה, אחת המחלות הקשות ביותר שקיימות בארץ.

משה לינביץ: עלות הטיפול בילדים כאלה מגיעה ל-7,500 שקל לילד לחודש.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: 2.

זבולון אורלב: הוועדה המשותפת קובעת כי הנתונים הקשים בדבר עוני, מצוקה, עבריינות, אלימות, פערים וחוסר שוויון משווע בהזדמנויות חינוכיות של ילדים כפי שנחשף בדו"ח מדאיגים ומהווים אות אזהרה למדינה ולחברה בישראל.

זבולון אורלב: 3.

זבולון אורלב: הוועדה המשותפת קוראת לכל ועדות הכנסת לפעול ולהמשיך ולפעול בנחישות ובהתמדה הן בחקיקה והן בתפקידיהן כמפקחות על משרדי הממשלה ויכולתן לעצב את סדר-היום הלאומי ואת סדרי הקדימויות לקדם ולשפר את מצבם של ילדים בכל תחומי החיים.

זבולון אורלב: תודה רבה לכולכם.

זבולון אורלב: הישיבה נעולה.

זבולון אורלב: - - - - - - -