הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 15, פרוטוקול מספר 93, 2002-11-12 11:10

אברהם יחזקאל: אני פותח את ישיבת הוועדה לפניות הציבור.

אברהם יחזקאל: אנחנו למעשה עוסקים בסוגיה של העברת מזון שנותר בידי גופים שונים לידי עמותות שמספקות מזון.

אברהם יחזקאל: הנושא הוא איך עוזרים לנזקקים ולמעשה אנחנו נמצאים בתקופה שבה התופעה הולכת ומתרחבת.

אברהם יחזקאל: זה הפך להיות כמעט חלק אינטגרלי בחברה הישראלית, חלק אינטגרלי מהגופים הוולונטריים.

אברהם יחזקאל: אישית אני מתבייש שהגענו למצבים האלו, מצד שני אנחנו פה כדי לנסות להודות לגופים, לארגונים ולעמותות ולראות במה אנחנו יכולים לסייע.

אברהם יחזקאל: למעשה ממדי העוני ידועים לנו.

אברהם יחזקאל: אני הייתי מציע שנשמע את העמותות, באיזה בעיות הן ניצבות.

אברהם יחזקאל: אני כבר יודע איזה בעיות פחות או יותר יש לעמותות, מהרכב שצריך לקחת וגמור בביטוחים למיניהם אבל אני רוצה לשמוע את הדברים האלה גם לפרוטוקול ולאחר מכן נשמע את נציג הביטוח הלאומי, לאחר מכן נעבור לגופים הגדולים והממוסדים ונשמע את הרצון והנכונות לסייע ואיך מתרגמים את זה גם בפועל, מה עוד אפשר לעשות.

אברהם יחזקאל: ברמה העקרונית יש האומרים שיש בין 100 ל-500 ו/או ארגונים ו/או גופים שקשורים בסיוע לנזקקים על בסיס של מזון, מזון חם, לבוש.

אברהם יחזקאל: אני לא יכול להגיד "כל המרבה הרי זה משובח" כי זה מעיד על הבעיה פשוט, אבל אם הממסד אטום לפחות הציבור לא אטום, ואתם בוודאי לא אטומים.

אברהם יחזקאל: אני מציע שנעשה סבב של העמותות כאשר כל אחד יציג בקצרה את עמותתו, את הבעיה ברמה העקרונית.

אברהם יחזקאל: איזה בעיות יש לדעתכם שצריך לנסות לסייע מהממסד, בממסד?

אברהם יחזקאל: איך הייתם יכולים לקבל, אם בכלל, ממוסדות גדולים - כי זה התחיל מכך שצה"ל הביע נכונות ואז אנשי המשטרה ומג"ב הודיעו שהם מצטרפים למהלך מן הסוג הזה, ואז עוד גופים וכעת צריך לאגד את הכל תחת מטריה אחת שמנסה לסייע לכל הגופים וכל העמותות בעניין הזה.

משה קוט: תחום ההתמחות שלנו הוא בחלוקת מזון מבושל (ויבש גם כן, אבל בעיקר המבושל) מעודפי אולמות או מפעלי היי טק שעד היום הסכימו לתת.

משה קוט: אין הרבה שמסכימים לתת משיקולים שלהם.

משה קוט: אני חושב שאולי כדאי לעשות איזשהו שינוי בדפוסי ההתנהגות של אנשים המזמינים אירועים.

משה קוט: האנשים האלו הולכים לאירוע, שיגידו שהם רוצים שהאוכל ילך באותו ערב לצדקה, לחלוקה.

משה קוט: אנחנו מחלקים את זה באותו יום ב- 24:00 כאשר אנחנו עושים את זה משתי סיבות:

משה קוט: אנחנו לא נגד בתי תמחוי אבל אנחנו מעדיפים להשאיר לאנשים שיש להם את הכבוד שלהם עדיין ולא מוכנים להיחשף.

משה קוט: מי שמוכן להיחשף זה הומלסים, אנשים זקנים.

אברהם יחזקאל: איך אתם עושים את זה ב- 24:00, ברמה הפרקטית?

משה קוט: אנחנו אוספים את האוכל כפי שאתם רואים בתמונה שיש פה.

משה קוט: זה איסוף מערב אחד בלבד, אורזים את זה, מחלקים את זה על ידי המתנדבים שעובדים במסירות נפש עד 1:00 או 2:00 בלילה.

משה קוט: הנזקק יודע שביום זה וזה הוא מקבל את חבילת המזון שלו.

משה קוט: דופקים בדלת, שומעים תזוזה בבית, משאירים.

משה קוט: יש לי הוראה מפורשת לא להיפגש עם הנזקק אלא אם כן הוא רוצה להיפגש אתנו, או שהוא נכה או חולה וצריך להכניס לו את זה עד למקרר וכך זה נגמר.

משה קוט: כשהמתנדב יורד לקומה התחתונה של הבניין הוא שמע שהדלת נפתחת, בזהירות לוקחים את החבילה פנימה, אף אחד לא רואה, השכנים לא רואים זה בשעות מאוחרות של הלילה.

אברהם יחזקאל: באיזה אזורים?

משה קוט: בכל שכונות ירושלים.

משה קוט: זה אמנם נקרא עמותת החסד "לב רמות" כי אני גר בשכונה הזאת אבל זה לכל שכונות ירושלים.

משה קוט: אני חושב שיש הרבה בעיות בתחום הזה ומהשנים שעבדנו התפתחו הבעיות ונתנו את הפתרונות גם כן.

משה קוט: קודם כל גיוס של המזון הזה: לא כל אולם רוצה לתת אוכל.

אברהם יחזקאל: למה?

משה קוט: לא כל אולם רוצה שתיכנס לו למטבח.

משה קוט: המתנדבים שלי מגיעים לאולם כשהאירוע עדיין בעיצומו, הם לא מגיעים ב- 12:00 בלילה.

משה קוט: אנחנו הולכים לאולמות שמגישים בהגשה מרכזית על השולחן כך שמה שחוזר אם אתה היית מוכן לאכול את זה הנזקק בטח שיהיה מוכן לאכול.

משה קוט: זה מרכזי על השולחן, זה לא מצלחות.

משה קוט: צריך להיות רצון של רב המלצרים כי זה צריך לעבור עוד סיבוב עד שזה מגיע לשטיפת הכלים.

משה קוט: המתנדבים באים מכל גווני הקשת החברתית: בני נוער, מרצים באוניברסיטה, דוקטורים, עובדים פשוטים - הכל.

משה קוט: אנחנו גם כן משתדלים להכניס לפעמים את הנזקק לתוך המערכת הזאת של איסוף האוכל ואף אחד לא יודע, כמו שאף אחד לא יודע אם אנחנו הולכים לבני אדם מצורעים.

משה קוט: אף אחד לא יודע, כשהוא דופק בדלת הוא לא יודע, אני יודע או מי שצריך לדעת יודע.

אברהם יחזקאל: איך אתם מקבלים רשימה של מי לפנות?

משה קוט: מלשכות הרווחה, מאישי ציבור שמטפלים בנושא שלקחו על עצמם.

משה קוט: אני חושב שצריך לתת תמריצים לאותם אלה שנותנים את האוכל.

משה קוט: או לפרסם באיזה פרסום כגון: 'האולמות האלה והאלה נותנים את האוכל', לתת להם הנחה בארנונה, שיהיה כדאי לאולם לתת.

משה קוט: כי אם לא כדאי לו מה פתאום שמישהו יכנס לו למבטח ויראה מה הוא עושה כי בחוץ הוא מוכר את המנה ב- 50$, מי יודע מה בפנים הולך.

משה קוט: גיוס המתנדבים - זה גם כן דבר חשוב מאוד.

משה קוט: גיוס המשאבים - מהמדינה אנחנו כמעט ולא מקבלים כלום, בפירוש.

משה קוט: איפה שאפשר לקבל אומרים לנו אתם לא עומדים בקריטריונים.

אברהם יחזקאל: על זה רציתי שתדבר.

אברהם יחזקאל: תגדיר לי שוב: איפה הבעיות עם המדינה?

אברהם יחזקאל: עם האולמות הבנתי, אפשר לתמרץ.

אברהם יחזקאל: איפה הבעיות עם המדינה?

משה קוט: הבעיות הן בגיוס המשאבים.

משה קוט: אנחנו הגשנו בקשה כדי לקבל סיוע ממשרד העבודה והרווחה.

משה קוט: נאמר לי שהסיוע זה 1.5 ש"ח לבתי תמחוי לארוחה ולסל זה בסביבות 3 שקלים.

משה קוט: האריזות שאנחנו נותנות למשפחה עולות 10 שקלים בשבוע, לחודש זה 40 שקל.

משה קוט: יתמכו בי 3 שקלים, זה 12 שקל וזה רק האריזות, אני לא מדבר על הוצאות אחרות שיש.

משה קוט: רכב הקירור שאנחנו מחזיקים מחויב במס 90% הוצאות עודפות.

משה קוט: אנחנו אוספים בקופת צדקה בבית הכנסת, או מאנשים שתורמים, במקום לקנות בזה עוף קפוא אני אצטרך לשלם מסים על הדלק שלקח את האוכל לנזקק.

משה קוט: זה נקרא "הוצאות עודפות".

משה קוט: כשדיברתי עם פקידות בכירות במשרד האוצר אמרו לי: אתה צודק אבל תביא רק את העמותות שמחלקות אוכל, שחבר כנסת יעלה את הנושא הזה.

משה קוט: כל ההוצאות העודפות להוריד מהעמותות.

משה קוט: הם מתכננים כדי לא לשלם 90% אבל הם משלמים 90%.

משה קוט: הוצאות מיסוי: עמותות שמשלמות משכורת, ולו לבן אדם אחד שעובד 24 שעות בזה, אני הולך לישון ב- 2:00 בלילה כל יום מקבל 6,000 שקל משכורת.

משה קוט: אם מישהו מוכן לעשות אותו דבר בעד 6,000 שקל משכורת שיעשה את זה.

משה קוט: אבל המשכורת שלי מחויבת במס מעסיקים שלא קיים במגזר האזרחי בכלל, כבר שנים מחויב במס על השכר, לפתור עמותות שעובדות בנושא של חסד מכל המסים האלה.

אברהם יחזקאל: לפחות ממס מעסיקים.

משה קוט: מס מעסיקים לא.

משה קוט: מס על השכר זה יותר, זה כמו מס ערך מוסף, זה מגיע ל- 14% על השכר.

משה קוט: כשאנחנו חתמנו אצל רשם העמותות, אם אנחנו רוצים לעשות מאגר מידע על הנזקק כדי שהמחשב יפלוט כל חודשיים לבדוק אם הנזקק עדיין צריך, לא צריך, קשר עם לשכות הרווחה, זה לא חוקי לעשות את זה.

משה קוט: כל מי שעושה את זה שידע שזה לא חוקי אלא אם כן הוא קיבל רשיון ממשרד המשפטים, שמירת סודיות של כל הנזקקים שזה לא יטייל ברחובות.

משה קוט: הנושא של ביטוחים: אני ביטחתי את המתנדבים שלי בביטוח פרטי שמבטח גם את המזון נגד הרעלות, הוא מבטח גם כן צד ג', אם חס ושלום מלצר החליק כתוצאה של מתנגב שלי ששפך שמן על הרצפה ויתבעו אותנו, ויותר מזה שלא יחלטו את חברת הביטוח של האולם, אחרת אנחנו נכרות אתה העץ שלנו.

משה קוט: יש ביטוח בביטוח הלאומי שמבטח רק מעל 250 מתנדבים.

משה קוט: למי יש כזה דבר?

משה קוט: אולי ל- "יד שרה" אולי עמותות גדולות - לנו אין.

משה קוט: במקרה עיריית ירושלים לקחה את זה על עצמה והיא מבטח את המתנדבים שלנו בביטוח לאומי.

משה קוט: אנחנו מעבירים את זה לעיריית ירושלים, היא מוציאה כרטיס מתנדב יפה למתנדב, עם חוברת להנחות שיש לו בכל מיני מקומות.

משה קוט: עד היום אני לא יודע אם הביטוח הזה בביטוח הלאומי מכסה את המבוטח בצורה של תאונות עבודה.

משה קוט: אם בא אלי מרצה באוניברסיטה שמרוויח 15,000 שקל, הוא יקבל לפי נכות כללית רק 2,000 שקל או שהוא יקבל לפי המשכורת שלו?

משה קוט: הביטוח הלאומי לא מכסה נושא הרעלות ובעירייה אמרו לי שהוא לא מוכן לקבל רשימות של תלמידים, ההורים חוששים מזה מאוד.

משה קוט: אני מבטח אותם בביטוח פרטי וצד ג' לא מבוטח בביטוח הלאומי בכלל.

שרונה חריש: אני אספר קצת עלינו ואחרי זה אמשיך מהנקודה של הביטוח שבה הוא הפסיק.

שרונה חריש: אנחנו עמותת "לשובע" קיימים 12 שנים, מוציאים בערך 700 מנות ביום, כאשר מתוכם 350 אוכלים בתוך בית התמחוי.

שרונה חריש: אנחנו עוסקים רק באוכל מבושל.

שרונה חריש: יש לנו שני מעונות לדרי רחוב שמאכילים 100 איש ליום בערך מאוכל שנדחף מהמסעדה החוצה ועוד כ- 200 ילדים שמפוזרים בחמישה בתי נוער ברחבי גוש דן, שגם האוכל שלהם נדחף החוצה מבית התמחוי.

שרונה חריש: בסך הכל אנחנו מספקים בין 650-700 מנות ליום.

שרונה חריש: את האוכל שלנו אנחנו מקבלים מהמקורות כדלהלן: א.

שרונה חריש: חברות מזון שתורמות מזון יבש ואנחנו מבשלים אותו במסעדה.

שרונה חריש: ב.

שרונה חריש: מאולמות חתונות, מסעדות ובתי קפה.

שרונה חריש: את הפרויקט הזה אנחנו עושים בעזרת ניידת שנקראת "אסיף העיר" שמקבלת כל יום למוקד טלפוני שיחות מאולמות חתונות, קייטרינג ובתי קפה שרוצים שיבואו ויקחו את זה מהם במשך הלילה.

שרונה חריש: הבעיה באולמות החתונות שהחתונות נגמרות בדרך כלל בין 24:00 ל- 1:00 ורק אז אפשר לבוא לאסוף מהם את האוכל.

שרונה חריש: הניידת הזאת מופעלת בהתנדבות על ידי משרד רואי חשבון קסלמן שמונה כ- 700 עובדים ומדי לילה הם שולחים לנו שני רואי חשבון בהתנדבות.

שרונה חריש: לפי רשימה שאנחנו מעבירים להם בפקס הם נוסעים ל- 8 או 9 אולמות חתונות, לכל המסעדות באזור גוש דן, מחדרה עד גדרה, אוספים את האוכל ומביאים אותו ב- 3:00 לפנות בוקר לחדרי הקירור שלנו.

שרונה חריש: בבוקר הטבח שלנו מסתכל מה שיש ולאור מה שנמצא בחדר הקירור אם צריך הוא מוסיף.

שרונה חריש: היות ונגעו פה בעניין של שכר אנחנו משתדלים לא להוציא כסף על שכר כי שכר זה מרכיב מאוד גדול בתקציב כתוצאה מכל המסים האלה.

שרונה חריש: אני רוצה להזכיר בעניין הזה את המצב בארצות הברית ששם ישנו את חוק השומרוני הטוב לעניין הביטוח.

שרונה חריש: אני חושבת שאם אנחנו מדברים על חקיקה חדשה בנושא אז אולי כדאי לחשוב על הכיוון הזה.

אברהם יחזקאל: תגדירי את החוק שוב.

שרונה חריש: החוק השומרוני הטוב פותר אותך מכל מיני אחראיות כמו קלקול קיבה, מזון מקולקל.

שרונה חריש: חלק מהמוסדות שמהם אנחנו מקבלים לא רוצים לתת כי הם פוחדים שבמידה ויהיה קלקול קיבה כתוצאה מטווח הזמן מהרגע שמושכים את זה מהם ועד לרגע ההגשה, שלמעשה האוכל לא נמצא בחזקתם, אבל המקור של האוכל בא ממנו שהוא יהיה חשוף לתביעות.

אברהם יחזקאל: אני מבין שבעלך הוא עורך דין?

שרונה חריש: גם אני.

אברהם יחזקאל: אז אפשר לקבל עותק?

שרונה חריש: אני אשמח להעביר את זה.

שרונה חריש: אני חושבת שזה יפתור הרבה מאוד בעיות כי הרבה בתי מלון לא רוצים לתרום אוכל בגלל הסיבה הזאת של חשש לתביעות.

שרונה חריש: אני חושבת שזה בעיה שצריך לפתור.

שרונה חריש: זה, אגב, היה אחד המחסומים העיקריים לזה שהצבא סירב כל השנים.

שרונה חריש: על כל פנים, זה התשובה שקיבלנו במשך 10 שנים מהצבא, שהצבא לא רוצה לקחת על עצמו את האחריות הזו ולכן לדעתי צריך לעשות חקיקה בנושא הזה.

שרונה חריש: לעניין המשכורות: אנחנו נעזרים מזה 12 שנה בשירות בתי הסוהר.

שרונה חריש: אנחנו עמותה שמוכרת על ידי שירות בתי הסוהר כמקום שאפשר להפנות אליו אנשים שקיבלו עונש מאסר שעונשם הומר בעבודות למען הציבור.

שרונה חריש: פה צריכים ליצור איזשהם קריטריונים של איזה עמותות זכאיות לקבל אנשי שב"ס.

שרונה חריש: אנחנו מעסיקים כ- 20 אנשי שב"ס ואנחנו כמובן פטורים מכל תשלום, למעט העניין של הביטוח.

אברהם יחזקאל: איזה בעיות ישנן?

שרונה חריש: אני חושבת שזה חיסכון גדול.

שרונה חריש: כמובן אני מצטרפת למה שאמר מר קוט לכל העניין של פטור של עמותות.

שרונה חריש: הלא היום יש את העניין של תעודת תקינות לעניין של פטור או ממס מעסיקים או מכל העלויות הנוספות שחלות על המעסיק שבלתי ניתנות לניכוי.

שרונה חריש: אני רוצה להדגיש את הנקודה הזו: מעסיק רגיל יכול לנכות את המסים מהמס הכנסה שלו, עמותות לא יכולה לנכות, לא מסך ערך מוסף ולא את מס המעסיקים ולא את כל העלויות הנוספות.

שרונה חריש: אני חושבת שצריך לפתור את העמותות מהדבר הזה, כמובן גם בחקיקה.

אברהם יחזקאל: הבעיות אם כך הן: מיסוי, ביטוח ומעסיקים?

שרונה חריש: זה הבעיות העיקריות.

שרונה חריש: אם אפשר להוסיף את בעית הכשרות.

שרונה חריש: כמובן אנחנו שומרים על כשרות מפני שקהל היעד הוא קהל ששומר כשרות, למרות שאנחנו אנשים חילוניים לחלוטין.

שרונה חריש: אני חושבת שהיה כדאי להגיע לאיזושהי הסכמה עם הרבנויות, המועצות הדתיות שאת כל עניין הכשרות יספקו בחינם לעמותות שמספקות אוכל, בעיקר לבתי תמחוי.

שרונה חריש: יש לנו משגיחי כשרות ואני חושבת שהעניין הזה צריך להיות מוסדר.

אברהם יחזקאל: מה זאת אומרת?

שרונה חריש: זאת אומרת שהרבנות המקומית תספק משגיח כשרות ללא עלות.

עמוס ירושלמי: קודם כל אני שמח שמתקיימת הפגישה הזו אחרי כל כך הרבה שנים.

עמוס ירושלמי: לפני שנה וחצי זימנו אותי לכנסת על נושא "האנשים הרעבים".

עמוס ירושלמי: אז דיברו על הלחם.

עמוס ירושלמי: שאלו אותי שרים כמה לפי דעתי יש רעבים בחולון, בת ים.

עמוס ירושלמי: אנשים מתעסקים במספרים, ופה הבעיה.

עמוס ירושלמי: אנחנו מתעסקים כל החיים במספרים, לא מתעסקים בנפשות אלא מספרים: כמה מסכנים, כמה לא מסכנים.

עמוס ירושלמי: אני רוצה להציג את החברים שלנו בעמותה: מר שלמה טבע, גב' רות לוי והגב' ציפי גליק, שכולנו מתנדבים.

עמוס ירושלמי: אף אחד לא מקבל אף אגורה, אין לנו מנכ"לים ולא סמנכ"לים ולא שום דבר, הכל באצבעות שאלוהים נתן לנו.

עמוס ירושלמי: האמת אנחנו נמצאים פה לא בגלל שאנחנו נהנים לעשות את העבודה הזאת.

עמוס ירושלמי: הנושא של עזרה לזולת לא התחיל מאתמול שלשום אלא אוזלת יד של הרבה שנים.

עמוס ירושלמי: אני לא רוצה לומר ממשלה זו או אחרת אבל אם לא יעשו טיפול שורש עם כל הבעיות האלה אני לא יודע לאן זה יגיע.

עמוס ירושלמי: אני חושב שילד כאשר נולד הוא שווה בין שווים.

עמוס ירושלמי: ברגע שלילד הזה אין מסגרת הוא יגיע לפשע, לסמים, הוא יהרוס כל חלקה טובה.

עמוס ירושלמי: אנחנו נותנים דגש במיוחד לילדים רעבים.

עמוס ירושלמי: יש כאלה שלא מאמינים שיש דבר.

עמוס ירושלמי: כזה.

עמוס ירושלמי: לפני כמה חודשים התקשר אלי אחד מהמנהלים הבכירים של חברת "רמדיה" ואמר לי: "יש דבר כזה ילדים רעבים?

עמוס ירושלמי: אני לא מאמין".

עמוס ירושלמי: אמרתי לו: "בוא יום שישי, אני אקח אותך לבתים ותראה בעיניים שלך".

עמוס ירושלמי: הוא הביא ערכה של שמיכה ומערכת לתינוק שנולד, במשפחה השלישית הוא התחיל לבכות.

עמוס ירושלמי: אני אומר לכם: הוא התחיל לבכות! הוא אמר לי: "אני לא מאמין.

עמוס ירושלמי: הרסת לי את השבת, הרסת לי את השישי".

עמוס ירושלמי: יש כאלה שלא רוצים לראות, יש כאלה שלא מאמינים ויש כאלה שפוחדים לראות.

עמוס ירושלמי: בעמותה שלנו שנמצאת בג'סי כהן מחלקים בערך 600 מנות חודשיות, בין 600-700.

עמוס ירושלמי: אין לנו משפחה שמקבלת כל שבוע, זה תלוי במצב של המשפחה.

עמוס ירושלמי: החבילה מכילה בשר, דגים, שמן, מכולת שלימה.

עמוס ירושלמי: אם יש ילדים אנחנו מוסיפים מטרנה, רמדיה, טיטולים וכל מה שצריך.

עמוס ירושלמי: אנחנו עוזרים לחיילים בודדים.

עמוס ירושלמי: אנחנו עושים זאת הרבה זמן.

עמוס ירושלמי: לא מדברים על זה הרבה, זה דבר מאוד קשה.

עמוס ירושלמי: יש חיילים שלא מגיעים לחופשה הביתה בגלל המצב בבית.

עמוס ירושלמי: הם לא מגיעים הביתה, אין להם מה לאכול בבית, הם מתביישים ונשארים בבסיס.

עמוס ירושלמי: למזלי הבן שלי נמצא ביחידה בה יש הרבה חיילים עם הרבה בעיות.

עמוס ירושלמי: נפגשתי עם המפקד שלו ומדי פעם אנחנו משתדלים לשלוח עם כמה מכוניות שלנו ועם כמה מתנדבים טובים.

עמוס ירושלמי: עושים את זה מהנשמה.

עמוס ירושלמי: בנושא הזה של איסוף אוכל בימי שישי יש איזה מתנדבת שמביאה את האוכל מכמה מקומות ומביאה את זה לבית של הגב' מרי אוסקר, אשה צדיקה.

עמוס ירושלמי: שם אנחנו מביאים את האוכל, אנשים מגיעים ומקבלים את האוכל המוכן.

עמוס ירושלמי: מר קוט אמר, ואני מסכים אתו, שאי אפשר לתת לאדם אוכל לא מתאים.

עמוס ירושלמי: אני עוזר להרבה אתיופים מכיוון שאין מי שיעזור להם.

עמוס ירושלמי: חבל, הם אנשים טובים עם הרבה כבוד.

עמוס ירושלמי: ברגע שנותנים לאדם לבשל לבד או את האוכל שהוא אוהב, עשית לו את השבת.

עמוס ירושלמי: אבל אם אתה נותן לאדם מקרוני והוא לא יודע מה זה אבל הוא אוכל את זה בשביל לשבוע זה לא כיף בשבילו.

עמוס ירושלמי: כל אדם אוהב את האוכל שלו, כל אדם הולך למסעדה שהוא אוהב.

עמוס ירושלמי: ניסיתי כמה פעמים לקחת מאולמות, זה סיפור מאוד קשה.

עמוס ירושלמי: להגיע ב- 24:00 לאולמות, לאסוף משם את האוכל, להביא את זה למקררים באמצע הלילה.

אברהם יחזקאל: אתה למעשה עובד במשך היום בעבודה רגילה?

עמוס ירושלמי: כן.

עמוס ירושלמי: אני עובד בחברת חשמל, יוצא ב- 5:00 בבוקר, ובין לבין יודעים שאני הולך פה ושם.

עמוס ירושלמי: בשעה 17:30 אני מסיים את העבודה ועד השעות הקטנות של הלילה אני מסתובב, מבקר בתים.

עמוס ירושלמי: הגברת צילה אמסלם, שנרצחה, הייתה אחת העובדות אצלנו בעמותה והיום ארבע ילדים נשארו בלי אבא ובלי אמא (האבא בבית סוהר) ואנחנו לקחנו חסות לשמור עליהם.

עמוס ירושלמי: אנחנו לא מפורסמים, עושים את העבודה בכיף ותמיד אומרים שהקדוש ברוך הוא יתן לנו את הכוח לתת.

עמוס ירושלמי: הנושא של איסוף אוכל יכול להיות רק בשעות היום עד 16:00.

עמוס ירושלמי: אם אפשר להביא להם את זה חם זה יותר טוב מאשר להכניס את זה למקררים.

עמוס ירושלמי: יום אחד נכנסתי למשפחה והילדים אמרו:

עמוס ירושלמי: תגידו להם שאנחנו לא אוהבים את האוכל הזה.

עמוס ירושלמי: התברר שמביאים להם אוכל בצורה כזו מהמקררים, הילדים לא יכולים לראות את זה כבר.

עמוס ירושלמי: אם נותנים אז בואו נעשה להם טוב, גם כך המצב שלהם לא טוב.

עמוס ירושלמי: הקייטרינג, לפי דעתי, זה הדבר הטוב ביותר וזה גם לא כל כך יקר.

עמוס ירושלמי: אני מציע לממשלת ישראל, לכל חברי הכנסת והשרים שיאמצו את הנושא הזה, שיהיה מבנה באיזשהו מקום שמשם יצא קייטרינג, אוכל עם כבוד.

עמוס ירושלמי: אני חושב שמדינת ישראל צריכה להיות אחראית על זה.

עמוס ירושלמי: אנחנו קטנים, אנחנו מבקשים כל הזמן עזרה אבל יש קו אדום שאין לנו כבר כוח, אנחנו נופלים מהרגליים.

עמוס ירושלמי: אני מבקש, אם אפשר, שזה יהיה משהו במסגרת מוכרת.

עמוס ירושלמי: תודה רבה לכם.

דינה נמדר: אני מייצגת את עמותת "חסדי נעמי".

דינה נמדר: "חסדי נעמי" זו עמותה שתומכת במשפחות נזקקות, אלמנות ויתומים.

דינה נמדר: הדגש שלנו הוא על מתן בסתר.

דינה נמדר: אנחנו תומכים בכ- 1,500 משפחות במתן ערכה חודשית של מצרכי מזון יבשים כמכולת וסופרמרקט, קבוע כל חודש.

דינה נמדר: בנוסף, יש לנו תחנות חלוקה במוקדים שמפעילים אותם מתנדבים שלשם מגיעה אספקה שבועית של מוצרי בשר, פירות וירקות ואספקה טריה של חלב וגבינות.

דינה נמדר: בחגים אנחנו מלבישים את היתומים בהנעלה חדשה, כאשר יש לנו מוקד חלוקה: אנחנו קוראים למשפחות, מגיעות ולוקחים נעליים לפי מידות, בחורף אנחנו מספקים מעילים, בחגים ביגוד יפה.

דינה נמדר: הכל ניתן בסתר ובכבוד.

דינה נמדר: אנחנו מונים כ- 70 עובדים פעילים, כמובן שזה בשכר מינימום, ללא שעות עבודה.

דינה נמדר: אנחנו עושים את זה בכבוד עם הרבה מסירות.

דינה נמדר: בנוסף לכך אנחנו מעסיקים כ- 3,000 מתנדבים בכל רחבי הארץ, ביניהם הרבה מאוד בני נוער וחניכים, אנשים טובים, הורים וילדים שנרשמים למבצע.

דינה נמדר: המבצע הזה זה איסוף מצרכים "נציגות בניין":

דינה נמדר: כל שני ילדים מאמצים בניין, כל שבוע הם הולכים לאסוף את המצרכים.

דינה נמדר: הם מודיעים לנו על כך ואנחנו הולכים לאסוף את זה ולהביא את זה למוקד.

דינה נמדר: במוקד אצלנו ממיינים את כל המצרכים.

דינה נמדר: שווה לראות את המקום, איך זה נעשה בצורה מכובדת.

דינה נמדר: מוצר שעבר תוקף או נראה לא יפה לא ניתן.

דינה נמדר: אנחנו נתמכים אך ורק מהציבור, על ידי תרומות כספיות.

דינה נמדר: יש לנו מתרימות קבועות שיושבות במשרד ומפעילות את כל מערך ההתרמה במפעלים.

דינה נמדר: כתוצאה מכל כלי התקשורת, הפרסום והמצב ההיענות היא טובה.

דינה נמדר: אבל ככל שיש היענות לתרומות באותה מידה יש בקשות שאי אפשר לעמוד מולם.

אברהם יחזקאל: מה הן הבעיות שעומדות בפנייך?

דינה נמדר: הבעיות הן עניין המיסוי והביטוח של המתנדבים, המיסוי על כלי הרכב.

דינה נמדר: אנחנו מחזיקים שתי משאיות, התדלוק, כמובן שאנחנו רוצים לשלם יותר לעובדים אבל אנחנו לא יכולים.

דינה נמדר: אנחנו לא יכולים לפרסם הרבה כי גם זה עולה כסף, גם כלי התקשורת צריכים לבוא לקראתנו בפרסומים, להוזיל אולי, אולי להיענות יותר.

דינה נמדר: בשנה האחרונה כאשר טלפנו לאנשים ואמרנו להם "חסדי נעמי" מיד הייתה היענות: "כן בוודאי, שמענו עליכם".

דינה נמדר: זאת אומרת שככל ששומעים עלינו תורמים יותר.

דינה נמדר: אנחנו פנינו גם לצבא, יש לנו נציגות יפה מאוד פה ובאמת הייתה היענות.

דינה נמדר: ניסינו ליצור איזה לוגיסטיקה וזה לא כל כך מסתדר עם הצבא, זה קצת מוגבל מבחינה ביטחונית.

דינה נמדר: ניסינו גם את המסעדות, גם כאן מדובר בלוגיסטיקה, זה קצת פוגע בכבוד של אותו מקבל.

דינה נמדר: התקשורת גם כן יש לה חלק גם כן בכל הנושא.

דוד וסרמן: מעבר למה שדינה אמרה, חוץ מנציגי בניין שאוספים יש לנו גם איסוף בבתי ספר.

דוד וסרמן: בשבוע שעבר, לדוגמה, פנינו לבתי ספר שיאספו מוצרי מזון למען משפחות נזקקות.

דוד וסרמן: התשובה היתה: תעזרו לנו, יש לנו מועדונית עם ילדים, אין להם מה לאכול, קודם כל תדאגו לעזור להם.

דוד וסרמן: הרמנו את הכפפה הזאת ואנחנו מנסים למצוא מישהו שיתרום לפחות יומיים-שלושה ארוחת צהרים חמה לילדים האלה.

דוד וסרמן: זאת גם בעיה לוגיסטית, גם בעיה למצוא את האנשים המתאימים לזה.

דוד וסרמן: אגב, יש אתר אינטרנט שנקרא "רב" לבעלי המסעדות, הם בעצם מייצגים את המסעדות באתרי האינטרנט.

דוד וסרמן: הם אמרו לנו שיעשו משהו אבל זה קשה.

דוד וסרמן: הבעיה היא בעצם בעיה לוגיסטית.

אייל קפלינסקי: אני מנהל של "פתחון לב" בראשון לציון.

אייל קפלינסקי: אנחנו עוסקים במתן סלי מזון למשפחות נזקקות שמופנות אלינו על ידי אגפי הרווחה השונים בארץ.

אייל קפלינסקי: יש לנו מרכז סיוע גדול בראשון לציון ומרכז נוסף בכרמיאל, כאשר אנחנו מחלקים בחודש כ- 4,000 סלי מזון שכוללים מוצרים יבשים פלוס סלטים, מעדי חלב, בשר או דגים קפואים, ירקות ופירות, לחמים וחלות.

אברהם יחזקאל: אבל לא ארוחות חמות, נכון?

אייל קפלינסקי: אנחנו נשמח לשיתוף פעולה.

אייל קפלינסקי: פנינו למר קושניר מבסיס מזון ראשי של צה"ל לקדם שיתוף פעולה אתם.

אברהם יחזקאל: אבל בינתיים לא ארוחות חמות, נכון?

אייל קפלינסקי: בינתיים לא.

אייל קפלינסקי: אנחנו מחלקים כל יום מ- 10:00 עד 19:00 מזון.

אייל קפלינסקי: יש לנו גם מחסן ביגוד מרכזי, ומחלקים ביגוד חדש וביגוד שממוין יד שניה פלוס צעצועים, כלי בית ופרטי ריהוט שונים.

אייל קפלינסקי: כל מקבל סיוע שמופנה אלינו מלשכת הרווחה עובר אצלנו מיון ואחר כך נפתח לו כרטיס.

אייל קפלינסקי: בנוסף לזה אנחנו מפעילים מתנדבים מכל שכבות הציבור, אם זה בני נוער, תלמידי בני ספר.

אייל קפלינסקי: יש לנו שיתוף פעולה הדוק עם צה"ל על אף המצב הבטחוני הקשה.

אייל קפלינסקי: יום בשבוע יש לנו יחידות שונות שבאות על בסיס קבוע להתנדב אצלנו.

אייל קפלינסקי: כמו כן נוער במצוקה תחת קצינת מבחן מופנים אלינו ועושים עבודות של אריזה, מיון וחלוקת מזון למשפחות נזקקות.

אברהם יחזקאל: באיזה בעיות אתם נתקלים בממסד?

אייל קפלינסקי: חודש וחצי-חודשיים אנחנו מנסים לעשות מהלך שיתוף פעולה עם אגפי הרווחה, לזמן אותם אלינו.

אייל קפלינסקי: הדבר היחידי שקיבלנו מהממסד זה מכתבי הפניה של אגפי הרווחה ויודעים על סמך זה את המצוקה בבית.

אייל קפלינסקי: היו שולחים לנו משפחות, דופקים לנו בדלת.

אייל קפלינסקי: לא יכלנו לענות על גל הפניות הכל כך גדול.

אייל קפלינסקי: רצינו לזמן אותם לפני חודש וחצי, 14-15 מנהלות אגפי רווחה ברחבי הארץ ולשמוע מהם את הבעיות ולמצוא פתרונות.

אייל קפלינסקי: המצב היום כל כך קשה שאנחנו רוצים לעזור קודם כל למצב הקשה ביותר.

אייל קפלינסקי: היום בגלל השביתות וכולי זה ביורוקרטיה להשיג את המנהלות וזה נדחה עוד ועוד.

אייל קפלינסקי: המצוקות הגדולות שלנו היום זה בגיוס בשר, פירות וירקות.

אייל קפלינסקי: נשמח לכל שיתוף פעולה עם הצבא אתם אנחנו עובדים יד ביד.

אייל קפלינסקי: גם חיילים בודדים מופנים אלינו על ידי קצינות ת"ש בכל רחבי הארץ.

אייל קפלינסקי: לפני שבוע בא אלי חייל בודד שעלה מרוסיה שחזר ביום שישי מקורס טיס.

אייל קפלינסקי: ביד אחת הייתה לו תיק גדול והופנה על ידי קצינת ת"ש ביחידה הקרבית לקבל סיוע.

אברהם יחזקאל: סיוע במה?

אייל קפלינסקי: סיוע במזון וביגוד.

אברהם יחזקאל: תחזור שוב על הסיפור.

אייל קפלינסקי: בא אלינו ביום שישי חייל בודד בקורס טיס שעלה מרוסיה.

אייל קפלינסקי: הוא גר בדירה בהוד השרון עם עוד כמה חיילים.

אייל קפלינסקי: הוא הופנה על ידי קצינת ת"ש שלו בבסיס חיל האוויר כדי לקבל סיוע.

אייל קפלינסקי: שמחנו לקבל אותו, עזרנו לו בבגדים, קיבל גם כסף מזומן ונשלח במונית להוד השרון לדירה שלו עמוס במצרכים.

אייל קפלינסקי: אנחנו מנסים ללוות אותו באופן צמוד.

ליאורה ויטוס: אני רק רוצה להוסיף שבאמת אנחנו שומעים פה דברים נפלאים אבל רק שתדעו שעוד אלפים דופקים על הדלתות שנעזור ואין ממש מה לאכול בבית.

ליאורה ויטוס: זה כל כך עצוב וקשה.

אייל קפלינסקי: בנוסף לזה היה לנו מהלך עם משרד החינוך.

אייל קפלינסקי: עשו רעש גדול ומיותר בתקשורת אבל אנחנו הרמנו את הכפפה.

אברהם יחזקאל: מה היה?

אייל קפלינסקי: השרה לימור לבנת פנתה אלינו כדי שנסייע לילדים רעבים בבתי הספר.

אברהם יחזקאל: זה מדהים שאני פותר את הבעיה כפוליטיקאי בזה שאני פונה למישהו שעושה מצווה ובזה סיימתי את תפקידי בחיי.

אייל קפלינסקי: הם "ירדו" מהעניין הזה בגלל הרעש התקשורתי.

אייל קפלינסקי: עד היום מגיעים אלינו פקסים מבית ספר ביפו שרוצים 100 כריכים כל יום, בית ספר באשדוד, בית ספר בדימונה.

אייל קפלינסקי: אנחנו נותנים מענה.

אברהם יחזקאל: זה מדהים שהכישלון שלנו נפתר באמצעותכם.

אברהם יחזקאל: אתם בסדר גמור, זה הכישלון שלנו.

אייל קפלינסקי: נכון.

אליהו אמינוב: אני אדם פרטי והתחלתי לעסוק בעזרה לנזקקים.

אליהו אמינוב: פתחתי מקום בבית כנסת "הרמב"ם" ושם הייתי מאכיל איזה 30 או 35 קשישים שמצבם לא היה כל כך טוב.

אליהו אמינוב: ראיתי את זה כמפעל חיים קטן שרוצה לעזור לאנשים.

אליהו אמינוב: עם השנים התפתחנו והגענו היום לממדים של למעלה מ- 630 סועדים ביום, מתוכם מגיעים 300 מנות יום-יום לבתים, אוכל חם וטרי שמבושל על ידי טבח שמבין עניין ויודע מה להכין.

אליהו אמינוב: זה כולל כל יום ארוחה בשרית עם כל מה שמשתמע, עם קטניות וכל מה שצריך.

אליהו אמינוב: המצב הוא קשה מאוד.

אליהו אמינוב: לא פעם אולי קצת בחוצפה עובר בבתים ופותח מקרר ורואה שלפעמים אין כנף של עוף, משפחה של כמה ילדים.

אליהו אמינוב: המצב הוא קשה, קשה מאוד.

אליהו אמינוב: דיברו פה על ממשלה ויש לי תלונה מסוימת נגד הממסד.

אליהו אמינוב: לפני שנתיים ולפני שנה הגשנו בקשה לקמחא דפסחא.

אליהו אמינוב: היה חסר בנתונים, כנראה שהמתנדבים שבאו לא רשמו את מספר הנפשות בדיוק.

אליהו אמינוב: בשנה שעברה אישרו לנו מתוך 1,000 מנות, שעלה לי כמעט 200,000 שקל, 15,000 -ולא קיבלנו אותם.

אליהו אמינוב: כל הפניות לא עזרו וכל התחנונים לא עזרו.

אליהו אמינוב: השנה מילאנו והגענו לסוף שנה ואתמול זה הפעם הרביעית שאני שולח למשרד העבודה והרווחה את הדיסקט עם הנתונים ועדיין לא מתאים להם, חסרים כמה נתונים.

אברהם יחזקאל: מה בדיוק?

אליהו אמינוב: למשל יש לנו שם אשה חד-הורית עם שלושה ילדים לא ציינו "שלושה ילדים" אבל יש תעודות זהות, יש שם את הכתובת, יכולים להצליב את זה מול המחשב של המשרד ולא להקשות עלינו.

אליהו אמינוב: סך הכל אנחנו פה מפעל התנדבותי נטו.

אליהו אמינוב: יש לנו את הגברת פלדמן, אחת המתנדבות, והיא עקרת בית.

אליהו אמינוב: יש לנו את מר נדב, איש עסקים, שמקדיש לא מעט זמן.

אברהם יחזקאל: מר נדב, מה אתה עושה?

יואל נדב: אני איש נדל"ן.

אליהו אמינוב: על כל פנים המפעל שלנו התנדבותי לחלוטין.

אברהם יחזקאל: אתה רצת למועצת העיר, נכון?

אליהו אמינוב: אני הייתי שתי קדנציות במועצת העיר.

אליהו אמינוב: בשלישית היו חסרים לי 200 קולות להיכנס, לצערי הרב.

אברהם יחזקאל: אני רוצה דווקא להשתמש בנקודה הזו.

אברהם יחזקאל: אני לא מכיר אותו ברמה האישית, בפעם הראשונה אני רואה אותו והתמונות שלו ראיתי בשכונה שבה הוריי גרו.

אברהם יחזקאל: אני חושב שמר ירולשמי גם ניסה להתמודד.

אברהם יחזקאל: חשוב לי להגיד לכם, חבריי הטובים, אני מבקש ממכם:

אברהם יחזקאל: חשוב לי שתבינו שאתם חייבים להגיע יותר למעלה ברמה הפוליטית גם.

שרונה חריש: אין לנו זמן לזה.

שרונה חריש: ומניסיון של 15 שנה לא יוצא מזה כלום.

אברהם יחזקאל: מר אמינוב, זה עזר שרצת?

אליהו אמינוב: אני הייתי במועצת העיר וזה עזר לי מאוד.

אליהו אמינוב: קודם כל הייתי מקבל תקציבים די גדולים לעזור לאנשים.

אליהו אמינוב: מאחר ולא נבחרתי קיצצו את זה כמעט לאפס.

אליהו אמינוב: מי שקרוב לעניינים יודע את זה.

אליהו אמינוב: אנחנו עסקנו נטו בנושאי רווחה בעירייה.

אברהם יחזקאל: גברתי, שאלה היפותטית: אם מישהו מטעמכם היה יושב במועצת העיר כמשרת הציבור הוא לא היה יכול לשמש כלוביסט?

שרונה חריש: אנחנו לא רוצים מהעירייה שום דבר.

שרונה חריש: בעיקר אנחנו רוצים מהם שהם לא יפריעו לנו.

אליהו אמינוב: זה נכון.

אליהו אמינוב: אפרופו למה שהיא אומרת: אני קיבלתי מבנה בשנת 1997 ממר רוני מילוא, שאז היה ראש עיר.

אליהו אמינוב: המבנה היה רעוע מאוד, ברחוב הכינור היה פעם גן ילדים, צריף רעוע שעמד להיהרס.

אליהו אמינוב: אני שיפצתי אותו, השקעתי בו הרבה כסף, מי שנכנס למקום זה כמו מלון 5 כוכבים.

אליהו אמינוב: היום יש לי קשיים בעירייה על כל מיני פינות שהוספתי שלא יהיה גשם על אותם אנשים שמגיעים לאכול, או איזה מחסן שיוכל לאכסן.

אליהו אמינוב: יש לי צווי הריסה והעירייה יוצאת נגד המקום.

אליהו אמינוב: מה עוד שאנחנו בקשר עם לשכות הרווחה שמפנים אלינו כל יום עשרות נזקקים שנביא להם אוכל.

אברהם יחזקאל: בעוד חצי שעה יהיה במקרה סגן ראש העיר תל אביב, תוכל לדבר אתו.

יואל נדב: אנחנו משלמים בסביבות 50,000-60,000 שקל בשנה לחשמל.

יואל נדב: חברת החשמל היא חברה ממשלתית, צריך לבדוק אפשרות של פטור.

יואל נדב: נקודה שניה: לבדוק אפשרות של רשות השידור, אם אנחנו רוצים תשדירי שירות כדי לרתום אנשים אלינו.

יואל נדב: נקודה שלישית: הפניה למר נתן גרינברג.

יואל נדב: אני נרתעתי ממה שהוא כותב:

יואל נדב: אני מציע שהכספים יופנו להקמת תשתית ואחר כך יחולקו לעמותות הגדולות בארץ.

קריאה: אתה מדבר על ה- 20 מיליון במסמך.

אברהם יחזקאל: זה המסמך שלנו, זה לא הוא כתב.

אברהם יחזקאל: חילקנו לכם מסמך שכתבו חברותיי לועדה.

יואל נדב: שלא יוקם כזה גוף שחצי מהכסף יהיה רק לתשתיות.

אברהם יחזקאל: אל תדאג.

אברהם יחזקאל: בוא תמשיך.

יואל נדב: נקודה נוספת: אם תוקם איזושהי ועדה שתתרום את הצבא לעמותות חשוב מאוד שיהיה נציגות של העמותה.

שרונה חריש: אני אנצל את האכסניה הזו של הממסד: לפני שבועיים כינסנו אצלנו במשרד מנהלים של עמותות שידענו עליהם שעוסקות במזון מבושל כשהתחיל הסיפור עם הצבא.

שרונה חריש: הצבא העביר לנו שמות של בסיסים וניסינו לעשות מיפוי של הארץ ולהתאים בסיסים לעמותות כדי שאפשר יהיה למשוך בקלות.

שרונה חריש: זאת אומרת שעמותה מתל אביב לא תרוץ למשוך מזון מבסיס שנמצא ליד כרמיאל.

שרונה חריש: לצורך זה הצענו, וגם יצרנו אצלנו במשרד איזושהי מערכת של ריכוז מידע של עמותות.

שרונה חריש: ריכוז המידע הזה ישמש לשני דברים: 1.

שרונה חריש: מין בנק מידע של שמקומות שמוכנים לתרום (אולי אפשר לעשות את זה כאתר אינטרנט) ואיזה בתי תמחוי נמצאים לידם שיכולים למשוך את זה מהם בקלות.

שרונה חריש: 2.

שרונה חריש: מי כמוכם יודע שכמה פעמים אתם נתקעים עם איזה 5,000 עוגות מעלית ולא יודעים בדיוק למי עוד לתת, שהוא גוף כמוכם.

שרונה חריש: פה אני חושבת שאפשר היה לעשות איזשהו בנק מידע ובנק חלוקה.

שרונה חריש: מישהו יגיד חסר לי ומישהו יגיד: במקרה יש לי עודף של שמן, או עודף של עוגות או דברים אחרים.

אליהו אמינוב: אם מותר לציין, הגברת חריש דיברה על נושא העברת פריטים שונים.

אליהו אמינוב: היום קיבלנו ממר גיל אישור לקבל 20 קרטונים, 250 חבילות עוגות, עבור הנזקקים שאוכלים אצלנו בבית התמחוי.

אליהו אמינוב: על זה יבורכו.

שרונה חריש: זה דבר אחד לעניין מרכז המידע שישמש לכל מיני דברים, בעיקר לעניין של משיכה מבסיסי צבא.

שרונה חריש: אני שוב מציעה את המשרד שלנו כי אנחנו התחלנו בזה.

שרונה חריש: נשמח להעביר לכם שמות של בסיסים שנכנסו לתוך הפול הזה שהצבא הסכים לפתוח, כי לא לכל בסיס צבא אפשר למשוך ממנו מזון.

שרונה חריש: דבר נוסף: אמנם אנחנו רובנו פה עוסקים במזון מבושל ולא במזון יבש, שיש לו בעיות אכסון שונות, אבל הייתי גם מציעה שיהיה איזשהו מרכז מידע למרכזי אכסון כי יש בעיה במשיכת מזון מהצבא.

שרונה חריש: הצבא מתנה את זה בשימוש תוך מספר מסוים של שעות אחרת האוכל מתקלקל.

שרונה חריש: אני יודעת שזה בדיוק האכסניה הלא מתאימה כי אנחנו יושבים פה עם אנשים פוליטיים אבל אם אפשר היה לצאת בקריאה שלא לעשות רעב בכותרות אלא להישאר באמת בתחום הזה של עשיית חסד במחשכים, באנונימיות, ושלא נהיה בכותרות, לא עם תמונות או טי-שירטים.

משה קוט: עוד דבר חשוב מאוד: חלוקה שווה של המשאבים במשרד העבודה והרווחה.

משה קוט: יש עורך דין אחד במשרד המשפטים שנקרא אמנון דה הרטוך והוא בנה את הקריטריונים.

משה קוט: אין בקריטריון שום סטייה: לא נתת שמן, לא תקבל.

אברהם יחזקאל: תפיסת העולם שלי, בעיניי כל אחד, מעמותה של שני אנשים שלא מחלקת משכורות בגמור באנשים שעובדים תחת בקרה שגם מחלקים משכורות - מבורך, ואני בוודאי לא האיש שרוצה את העניין הזה, אני רוצה לבדוק את הסוגיה ואת הנושא.

אברהם יחזקאל: כשיש בנקאים או עמותות לא חשובות שמקבלות 300,000 שקל לשנה אני מוכן שמי שמקבל 6,000 שקל, לכן אני נגד הערה מן הסוג, למה הוא קיבל או לא קיבל.

אברהם יחזקאל: יש עמותות, הן מתוקנות ומבוקרות אבל עדיין עבודת הקודש הזו גורמת לי להימנע מלשאול את השאלות האלו.

אברהם יחזקאל: זה הולך לכיוון לא טוב.

אברהם יחזקאל: מצדי שמישהו מהעמותה יקבל 300,000 שקל מהעמותה אם הוא מחלק אוכל לאנשים.

אברהם יחזקאל: אני מכיר עמותות שלא עושות שום דבר ומקבלות.

אברהם יחזקאל: הלוואי שהאיש הזה, שאני מכיר 20 שנה, שעושה עבודת קודש יצליח להקים עמותה שיחלק לכולם משכורת של 15,000 שקל.

אברהם יחזקאל: אני לא מאותם היהודים שאין לו עין ומוציא לשני את שתי העיניים.

אברהם יחזקאל: יש מטרה: להסעיד אנשים רעבים.

אברהם יחזקאל: השאלה היא לא כמה מקבלים אנשים שעוסקים בעבודת הקודש.

אברהם יחזקאל: השאלה היא בעיניי כמה יש אנשים רעבים שאפשר להאכיל אותם.

אברהם יחזקאל: זה מה שאותי מעניין כרגע.

אברהם יחזקאל: אין לי את הרוע הזה לשאול: אתה נותן למישהו רעב לאכול, כמה אתה מקבל.

אברהם יחזקאל: יש בי את הרוע לשאול כמה מנהל סניף בנק מקבל.

אברהם יחזקאל: עליהם לא מדברים, על העמותות האלו כן מדברים.

אברהם יחזקאל: הערה שניה: אני רוצה לפנות אליך, אדוני, קודם כל אני שמח שאתם עוזרים, נותנים גיבוי למהלך.

אברהם יחזקאל: שנית, אני רוצה לתת את דעתי העקרונית: אני חושב שזה כישלון אדיר של המערכת ששרת החינוך או ששר או פוליטיקאים מצטלמים ליד מקרר ריק, עושים הון מהעוני, הון פוליטי מהעוני.

אברהם יחזקאל: יש לי חברים, כל אחד מקים לו תנועה למען העוני: אסור לפוליטיקאים לעסוק בדבר הזה.

אברהם יחזקאל: פוליטיקאים צריכים לתת גיבוי לכם, לעמותות.

אברהם יחזקאל: אני מכיר את כל הסלבריטאים שעושים הון פוליטי מהעוני.

אברהם יחזקאל: לא מתאים לי בתפיסת העולם.

אברהם יחזקאל: הציבור נהיה ציניקן.

אברהם יחזקאל: איפה הסנדוויצים?

אברהם יחזקאל: העיקר ביקשו.

אברהם יחזקאל: מה כן צריך לעשות?

אברהם יחזקאל: יש כאן בעיה שקשורה במיסוד העמותות.

אברהם יחזקאל: יש הרבה עמותות, יש רעב, אבל צריך להגיע לסיטואציה שבו יש מערך של העברת מידע.

אברהם יחזקאל: הגברת חריש צודקת.

אברהם יחזקאל: ראיתי עמותות שמקבלות לפעמים סטוק של מזון ולא יודעות למי לחלק אותו.

אברהם יחזקאל: אני יודע שאיפה שיש בני אדם, יש תחרות, גם בעמותות שקשורות בעניין הזה.

אברהם יחזקאל: פה אני חושב שאחדות המטרה מחייבת מעבר מידע בין העמותות וצריך להקים מרכז.

אברהם יחזקאל: אני חושב שמשרד העבודה צריך לסייע בהקמת מרכז מידע כזה.

אברהם יחזקאל: בעיניי כשמישהו בא לעזור ומייאשים אותו, או עלולים לייאש אותו בגין "האם הרכב של המקרר כזה" או "האם הביטוח הוא כזה", אתה בא לעשות מצווה ואתה למעשה מקבל ביורוקרטיה שעלולה להכשיל אותך.

אברהם יחזקאל: אני פונה למשרד העבודה לנסות לסייע גם לעמותות וגם לעמוד מול משרד המשפטים בעניין של הגמשת הקריטריונים והעקרונות.

אברהם יחזקאל: בעיניי זאת עבודת קודש, המטרה חשובה.

אברהם יחזקאל: אני יודע שיש בעיות שקשורות בדרך הכלכלה לאותו מימוש מטרה אבל זה פשוט חשוב.

אברהם יחזקאל: חשוב לנסות להגמיש את המטרות.

אברהם יחזקאל: אם בכנסת הבאה אהיה בכנסת אקח סדרה של הצעות חוק שקשורה בעניין של הגמשת התופעה.

אברהם יחזקאל: נקודה שלישית: סוגיית הביטוח.

אברהם יחזקאל: מכיוון שהיום יש בעיה של עקרונות, של הגדרת העמותה בגין עניין ביטוחי, אני פונה אליכם אם תוכלו לפנות לשר שלכם שיוסיף את הקריטריון הזה כדי שיוכל לעלות על האלמנט הביטוחי.

אברהם יחזקאל: זה עניין של הגדרה נוספת, בסך הכל.

נתן גרינברג: הייתי רוצה להודות לבעלי האכסניה, מר יחזקאל.

נתן גרינברג: אני נמצא פה במקום שהוזמנתי אליו רק לפני יומיים וחבל.

שלומית קואולמן: זה לא נכון.

נתן גרינברג: לפני שבוע.

אברהם יחזקאל: כי אנחנו יודעים מדי שבוע.

שלומית קואולמן: ביום רביעי קיבלת את ההזמנה.

נתן גרינברג: קודם כל המצב הכלכלי והמציאות החברתית, כל מילה נוספת מיותרת.

נתן גרינברג: במוסד לביטוח לאומי לא יכולנו לשבת, עומדים מן הצד ולהסתכל, לשמוע את הזעקות ולראות את המראות הקשים.

נתן גרינברג: יזמנו בעצמנו, בלי שנתבקשנו, ועל זה אנחנו צריכים את השיתוף הפעולה של כולכם.

נתן גרינברג: אני יוצא מכאן מאושר, אני גאה לראות אנשים טובים מהמערכת של הנתינה.

נתן גרינברג: הייתי רוצה להוסיף: היה לי הכבוד לראיין את מר גלעד חריש, בעלה של הגברת ואת דדי צוקר ביום חמישי ושואל אותם מה הביא אותם לעסוק בעשייה הנפלאה הזאת.

נתן גרינברג: מר חריש אומר לי שהוא מתמכר לעניין הזה כבר שנים.

נתן גרינברג: אמרתי לו שהוא טועה: זה לא התמכרות, זה נובע מתוך הגנים שלו, זה נובע מתוך האישיות של כולנו.

נתן גרינברג: אנחנו בנים של עם מיוחד וזה בנשמתנו לעזור ולסייע.

נתן גרינברג: הייתי באיזה כנס לפני כמה שנים של ארגוני מתנדבים כאשר סיפרתי להם קצת על הפעילויות שלנו.

נתן גרינברג: אנחנו יכולים להיות גאים, אור לגויים בקטעים האלה, איך שאנחנו עוזרים לזולתנו.

נתן גרינברג: לכן חשבנו שהגיע הזמן שצריך לעשות מעשה ולכן הנהלת המוסד של הביטוח הלאומי החליטה החלטה חד משמעית, שהתקבלה פה אחד ללא הרהור: שאנחנו נמצא את הדרך איך להעביר את הסכום שעליו החלטנו.

אברהם יחזקאל: שהוא?

נתן גרינברג: עשרים מיליון שקל.

אברהם יחזקאל: מאיפה?

נתן גרינברג: זה צריך לעבור איזה ועדה.

אברהם יחזקאל: אבל ה- 20 מיליון שקל מקרן.

נתן גרינברג: עשרים מיליון שקל מקרן מסוימת.

אברהם יחזקאל: שיש בה כמה?

נתן גרינברג: זה לא משנה כרגע.

אברהם יחזקאל: זה כן משנה.

נתן גרינברג: כי הקרן הזאת יש לה תפקידים אחרים.

נתן גרינברג: אם רוצים לא להקשות קושיות, ולא לסבך את החיים אז אל תשאל את השאלות.

אברהם יחזקאל: סלח לי, יש לי בקשה אליך: את השאלות אני שואל.

נתן גרינברג: תשאל מה שאתה רוצה.

אברהם יחזקאל: אתה לא חייב לענות.

נתן גרינברג: כמו שאתה אמרת קודם, אדוני המכובד, אתה בעצמך אמרת שאנחנו צריכים לעשות.

נתן גרינברג: "לא המדרש עיקר אלא המעשה".

נתן גרינברג: אנחנו נמצא את הדרך, רק מה, יש לנו רעיונות איך להגשים את זה.

נתן גרינברג: יש לי שאלה אליכם: למה אנשי משרד העבודה והרווחה לא נמצאים כאן?

נתן גרינברג: הם היו הראשונים.

נתן גרינברג: השאלות שלך וההצעות שלך היו צריכים להיות מופנים אליהם.

נתן גרינברג: לא שאני רוצה לברוח מהמטלות שאנחנו נעשה אותם, אבל הפעילות היום-יומית מול העמותות לארגן, למסד, לקבוע קריטריונים, להגיד מי כן ומי עוד יותר כן, למי צריך יותר ולמי צריך פחות, למסד את הדבר הזה זה לא דבר פשוט.

נתן גרינברג: יש בזה הרבה בעיות טכניות, ביורוקרטיות לא פשוטות ולכן אנחנו עומדים מאחורי ההבטחה שלנו.

נתן גרינברג: זכיתי לקבל את המינוי הזה להיות חבר באותה ועדה שתשב עם אנשי משרד העבודה ואנחנו מקווים למצוא את הדרך.

קריאה: הם לא קשורים לנושא.

נתן גרינברג: הם קשורים ועוד איך קשורים.

נתן גרינברג: היה פרסומים בעיתונים שמשרד העבודה והרווחה: "חלוקה לבתי תמחוי ולסלי מזון".

משה קוט: זה מה שאני אמרתי למר יחזקאל: כשאני לא נותן שמן אז מר אמנון דה הרטוך אמר אני לא בסדר.

משה קוט: אבל אני נותן עוף של 20 שקל.

משה קוט: אם אני לא אתן עוף ואתן שמן אני אעמוד בקריטריונים!

נתן גרינברג: יש קריטריונים שלא אנחנו בנינו אלא משרד המשפטים, ואנחנו נפעל לפי הקריטריונים האלה ואני מקווה שבעזרת השם אנחנו נצא לדרך, ומהר.

נתן גרינברג: לא חיכינו אף יום.

נתן גרינברג: אנחנו מאוד נגד הפרסומים האלה כמו עם המקרר הפתוח.

נתן גרינברג: לא רצינו את הפרסום הזה, לא ביקשנו אותו, אבל ההחלטה הזאת התקבלה בשבוע שעבר והדברים האלו יבוצעו מהר מאוד ובצורה הטובה ביותר.

נתן גרינברג: אני שמח לראות את הדברים בסיורים שאנחנו עורכים בארץ.

נתן גרינברג: אני מבקר בבתי תמחוי, ביקרתי בצפון, ביקרתי בבאר שבע בשבוע שעבר, ראיתי דברים במו עיניי, ראיתי את סגנון העבודה וסגנון הפעולה.

נתן גרינברג: עשינו משהו בעבר בקטעים האלה ועוד יותר בעזרת השם בעתיד.

נתן גרינברג: אני יכול רק להגיד לכם: חיזקו ואימצו ותמשיכו בדרך שלכם ואנחנו מצדנו נעשה את כל מה שנוכל.

שרית מוראי: אני מנהלת הקרן למפעלים מיוחדים במוסד לביטוח הלאומי.

אברהם יחזקאל: כמה יש בקרן?

אברהם יחזקאל: 100 מיליון שקל?

נתן גרינברג: למה אתה זורק מספרים?

שרית מוראי: אני מאוד מבקשת, אתה מעמיד אותי במבוכה?

שרית מוראי: סמנכ"ל מר גרינברג ענה לך תשובה.

אברהם יחזקאל: כמה יש בקרן, אדוני?

נתן גרינברג: לקרן יש תפקידים.

אברהם יחזקאל: שאלתי כמה יש בקרן.

נתן גרינברג: אני לא יודע, אני צריך לבדוק.

אברהם יחזקאל: תבדוק ותודיע לי.

אברהם יחזקאל: אני מודיע לך שיש שם 100 מיליון שקל.

נתן גרינברג: זה שקר.

נתן גרינברג: זה לא נכון, זה לא אמת.

אברהם יחזקאל: אם אתה, מול המספר שלי אומר לי שאתה לא יודע, ואתה סמנכ"ל הביטוח הלאומי.

אברהם יחזקאל: תגיד לי את המספר?

אברהם יחזקאל: מה אתה צוחק בכלל?

אברהם יחזקאל: תן כבוד לאנשים!

נתן גרינברג: אל תצעק עלי.

נתן גרינברג: זה לא סיעת העבודה כאן.

נתן גרינברג: אני לא חבר במפלגה שלך ואל תצעק עלי.

אברהם יחזקאל: אל תמרח פה אנשים.

אברהם יחזקאל: כמה כסף יש בקרן?

שרית מוראי: מר גרינברג, זה בסדר מצדך?

נתן גרינברג: את יכולה להגיד את המספר אבל יש עוד הרבה פרויקטים אחרים.

נתן גרינברג: פה אתה תצא עם המספר, ואז העיתונות תכתוב את זה.

אברהם יחזקאל: איזה עיתונות??

נתן גרינברג: אני מבקש ממך, מה אתה עשית בשבילם, ומה אני הולך לעשות!

אברהם יחזקאל: מי אתה בכלל שאתה מעיר את ההערה הזאת.

אברהם יחזקאל: אתה מספר לי פה סיפורים.

שרית מוראי: אני רוצה לתת תשובה אחראית ומקצועית כמנהלת הקרן.

שרית מוראי: הקרן למפעלים מיוחדים היא חלק מאגף למוסד לביטוח לאומי שנקרא "אגף לפיתוח שירותים".

שרית מוראי: הקרן למפעלים מיוחדים מיועדת לפיתוח של תוכניות ניסיוניות וחדשניות, בהגדרה בחוק.

שרית מוראי: הקרן מסייעת להרבה מאוד תחומים שאני בטוחה שהאנשים כאן מכירים: תוכניות כמו מקלטים לנשים מוכות, מקלטים לנוער בסיכון.

שרית מוראי: אנחנו מפעילים בערך 30 תוכניות בשנה.

שרית מוראי: תקציב הקרן בשנה אחרונה עמד על 30 מיליון.

שרית מוראי: לגבי השנה הבאה יש כבר התחייבויות בערך ל- 13.5 מיליון מבחינת הפרויקטים שכבר אושרו.

אברהם יחזקאל: הקרן על פני שנה היא 30 מיליון?

שרית מוראי: בדיוק.

אברהם יחזקאל: אבל היא קרן שיש בה נזילות, נכון?

שרית מוראי: בהחלט, אבל זאת קרן שלא צוברת.

אברהם יחזקאל: עומדת קרן ב- X שקלים וממנה מקצים לפעולות.

שרית מוראי: נכון.

שרית מוראי: בדיוק.

אברהם יחזקאל: אז הקצתם 13 מיליון ועכשיו עוד 20 מיליון למזון.

שרית מוראי: ההחלטה של המנהלה שמתוך כספי הקרן, שעדיין צריכה לעבור תהליך של אישור של מועצת המוסד או פורומים אחרים, מתוך התקציב של שנה הבאה יש כוונה להקצות 20 מיליון והיתר ישמש לפעולות הרגילות של הקרן.

אברהם יחזקאל: אז זה מה שאדוני אמר שצריך לעשות את זה באישור של ועדה, את אותם עשרים מיליון שקלים.

אברהם יחזקאל: זה נכון?

נתן גרינברג: כן.

אברהם יחזקאל: תוך כמה זמן זה יהיה, ברשותך?

נתן גרינברג: זה לא דברים שתלויים רק בנו.

אברהם יחזקאל: במה זה תלוי?

נתן גרינברג: הבטחתי פה לחברים, לאנשים שעושים את עבודת הקודש, אם ירצו לבקר אותנו, וזה מה שניסיתי להסביר לך ולא רצית להבין כי יגידו שזה לא התפקיד של המוסד לביטוח לאומי מהמפעלים המיוחדים.

נתן גרינברג: אתה אומר 100 מיליון שקל! מחר יהיה כותרת בעיתונים: לביטוח יש 100 מיליון שקל שלא נותן לעניים.

אברהם יחזקאל: אתה אומר למעשה ה- 20 מיליוני שקלים לא מיועדים לדברים האלו.

אברהם יחזקאל: לא ידעתי שזה לא מיועד, כשמסבירים לי אני מבין.

אברהם יחזקאל: אל תתגונן, תהיה קואופרטיבי.

אברהם יחזקאל: אתה עושה גם פעולה מבורכת וגם אנחנו רבים.

אברהם יחזקאל: בשביל מה לריב?

אברהם יחזקאל: אתה אומר שעל פי הגדרת הקרן המיוחדת הזו לא בטוח שזה הכיוון.

נתן גרינברג: לא מגיע לנו מכות על זה.

נתן גרינברג: עשינו דבר שצריך להתגאות בו: למצוא דרך איך לעזור לדבר שאנחנו לא מחויבים ומצאנו את הדרך, גם את הדרך החוקית איך לשנות קריטריונים בקרן הזאת.

אברהם יחזקאל: עכשיו מה עושים עם משרד המשפטים שקובע את הקריטריונים?

נתן גרינברג: למשרד העבודה והרווחה, שחבל שאנשיה שאמורים -

אברהם יחזקאל: טעינו, לא הזמנו, יקירי.

עמוס ירושלמי: מר יחזקאל, אני לא מבין דבר אחד: הביטוח הלאומי יותר עשירה מהמדינה, שיקימו בתי תמחוי.

נתן גרינברג: גילינו אזרחות למופת ועשינו דבר שאנחנו לא מחויבים לעשות אותו ויצאנו במחווה שתירשם כמחווה היסטורית.

נתן גרינברג: אנחנו באנו למשרד העבודה והרווחה, זה לא פורום שצריך לקבל החלטות אופרטיביות איך לעבוד: יש לנו משנה סדורה איך לדעתנו העבודה צריכה להיעשות.

נתן גרינברג: אני מקווה שהדברים האלה ייעשו בהקדם האפשרי ביותר.

נתן גרינברג: כל ההחלטה הזאת קיבלנו בשבוע האחרון.

נתן גרינברג: אם אני פה, אני שמח שאני פה.

נתן גרינברג: אני לא באתי לבקר אתכם, חלילה, למה לא הודעתם לי שלושה חודשים קודם.

נתן גרינברג: מי שעושה גם טועה, מי שלא עושה לא טועה אף פעם.

נתן גרינברג: אם מישהו נפגע פה, אני מבקש סליחה.

נתן גרינברג: תדעו לכם שאנחנו מאוד רציניים בקטע הזה ואנחנו רוצים למצוא את הדרך - תדעו לכם למי שיש משפחה ברוכה ילדים וצריך לקנות לזה ולזה צריך הרבה הוגנות, הרבה שיקול דעת, למי לתת.

נתן גרינברג: כל האגודות האלה עושים דברים טובים, ואני צריך לדעת למה אני אתן לזה ולא לזה.

נתן גרינברג: יכול להיות שצריך להיות פה שיתוף פעולה.

נתן גרינברג: יש חוק במדינה.

נתן גרינברג: אגודות מתנדבים אם אין להם את ה- 250 מתנדבים, יתכן מאוד שהוא יצטרך (ויכול מאוד להיות שזה אפשרי, בעזרת יועץ משפטי) להסתנף לאגודה נוספת שעושים את אותם פעולה ואותם 50 מתנדבים שלו יהיו מכוסים ביטוחית.

אברהם יחזקאל: או להוריד בחוק את מספר המתנדבים, למשל ל- 50.

נתן גרינברג: אני חושב, היות ואנחנו מדברים פה במסות של אגודות, וכמו שהגברת חריש אמרה והגברת מחסדי נעמי, אתם בעצם קשורים בין האגודות ולכן צריך לחשוב על הצעות מן הסוג.

אברהם יחזקאל: מה שקורה בביטוח הלאומי, אתם הודעתם על החלטה שמרחיבה את היריעה לאותה קרן.

נתן גרינברג: באופן חד-פעמי, כי השנה נשאר לנו עודפים.

אברהם יחזקאל: באופן חד-פעמי להעניק לאותן עמותות את אותם 20 מיליוני שקלים.

אברהם יחזקאל: יש גם את הקריטריונים שאותה ועדה צריכה לקבוע.

נתן גרינברג: הוועדה הזאת עוד לא הוקמה.

אברהם יחזקאל: מה הבעיה במדינה שלנו?

אברהם יחזקאל: בירוקרטיה.

אברהם יחזקאל: יש הצהרות, השאלה איך מתרגמים את זה למציאות.

אברהם יחזקאל: ברמה הזו אני מבקש לזמן אלי את אנשי משרד העבודה והרווחה ואת כל הגורמים להקים את אותה ועדה שאמורה לקבוע את הקריטריונים.

נתן גרינברג: אמת.

אברהם יחזקאל: איפה משרד המשפטים בסיטואציה הזו?

נתן גרינברג: משרד המשפטים נותן את הגיבוי החוקי לאותם קריטריונים, את דפוסי ההתנהגות של אותן עמותות, אם העמותות האלה בסדר או לא.

אברהם יחזקאל: מה יהיה משקלכם באותה ועדה?

נתן גרינברג: כעיקרון אין לנו כוח אדם להקצות לעניין הזה.

נתן גרינברג: מי שאמור לבצע את זה זה אנשי משרד העבודה.

נתן גרינברג: בגדול החלטנו שאנחנו לא מתערבים בבדיקה, ברישות, במיפוי, אנחנו רק נהיה כגורם מייעץ, גורם דוחף, גורם מבקר, אבל לא מעבר לזה.

שרונה חריש: אנחנו מבקשים שתצא קריאה מהחדר הזה שיהיו שני נציגים של העמותות בוועדה הזאת.

אברהם יחזקאל: זה יהיה בהצעת סיכום.

אברהם יחזקאל: ארגון המסעדות, מה המדיניות והעקרונות שלכם?

נחום סטולרו: בעיקרון איגוד המסעדות מונה 2,600 חברים, ששני שליש מהם לא כשרים בכלל, שלדעתי הפיזור של האוכלוסייה שלא מקבלת אוכל, או שאין להם, שווה בין הכשרים ללא כשרים.

נחום סטולרו: זאת אומרת מראש 2/3 אף אחד לא מתייחס אליהם, מאלה שמסוגלים לתרום, לא עושים אתם כלום והאוכל הזה נזרק.

נחום סטולרו: זה בעיה אחת שצריך לתת עליה את הדעת.

נחום סטולרו: האם מישהו רוצה להתעסק עם הענף הזה או לא?

נחום סטולרו: לדעתי כן.

אברהם יחזקאל: אתה אומר שיש חלק מהמסעדות שכיוון שאין להם כשרות נגרע מהם.

נחום סטולרו: לא נגרע, צריך למצוא לזה פתרון.

נחום סטולרו: אנחנו חושבים שצריך לפנות בפניה לספקים.

נחום סטולרו: היות ואנחנו כוח קניה ענק - נכון להיום 38% מהארוחות נצרכות מחוץ לבית - זאת אומרת שאנחנו קונים ודרך הקניה הזאת אפשר להפעיל לחץ על ספקים.

אברהם יחזקאל: מי יכול להפעיל?

נחום סטולרו: אנחנו האיגוד, יכולים להפעיל לחץ על הספקים לתרום.

נחום סטולרו: הבעיה שאין לאן זה ילך.

נחום סטולרו: לפני שלושה שבועות הייתה לנו פגישה שלא קשורה והיה לנו איזה חלום להקים מין מסעדת תמחוי גדולה שהעובדים במסעדה הזאת יהיו מתנדבים מהמסעדות עצמם.

נחום סטולרו: יש את המטבח המסודר, אנחנו נביא את העובדים שלנו לעשות את האוכל, הספקים יביאו את המזון וכל מי שצריך שיבוא לאכול.

נחום סטולרו: אפשר להקים כאלה סניפים בכל הארץ אבל מישהו צריך לתפעל את זה ולא אנחנו.

נחום סטולרו: אנחנו מוכנים להביא את כוח האדם שיעשה את זה בהתנדבות.

נחום סטולרו: יש לנו בעיות נכון להיום גם באכסון המזון.

נחום סטולרו: השטחים הציבוריים במסעדות הם לא כמו בחברות קייטרינג או אולמות אירועים ולכן יש לנו בעיה בלאכסן את המזון ולשמור אותו כי אם צריך לאכסן אותו מעבר לחצי יום זה כבר בעיה, זה תופס מקום בקירור ומקשה מאוד על התפעול.

נחום סטולרו: כארגון המסעדות ככלל מאוד היינו רוצים לעזור בכמה שאפשר לעניין הזה.

נחום סטולרו: אני חושב שהרעיון להקים בית תמחוי גדול, מין מסעדה שפועלת חינם יכול להיות רעיון נפלא.

נחום סטולרו: הספקים יתרמו, יש להם לאן לתרום, והמסעדות יכולות להביא את הצוות.

אברהם יחזקאל: יש היום מסעדות שעובדות על בסיס התקשרות עם עמותות בלי מדיניות כללית עקרונית?

נחום סטולרו: אני מאמין שכן.

נחום סטולרו: יש וולונטרית שעובדות עם העמותה של הגברת באזור תל אביב.

נחום סטולרו: יש בזה גם בעיות, בעיות של רישוי עסקים וכולי.

נחום סטולרו: כל מה שנעשה נעשה וולונטרית, בהיחבא, ב- 24:00 כאשר המשאית אוספת את האוכל.

נחום סטולרו: בנושא של מסעדות מעבר לקייטרינג ואולמות שמחה כמעט ואין שאריות מזון.

נחום סטולרו: זאת אומרת זה מזערי יחסית לאולמות שמחה וחברות הקייטרינג.

נחום סטולרו: לכן אני אומר שהפתרון שהוצע פה הוא הרבה יותר קביל ונחמד.

נחום סטולרו: צריך להתגבר על כל המישור התחוקתי-ממלכתי כדי להתקדם צעד אחד קדימה.

נחום סטולרו: לנו יש במה שאנחנו יכולים להגיע להרבה מאוד אנשי עסקים בענף המסעדות.

נחום סטולרו: אנחנו נשמח לעזור לכל עמותה שתפנה.

נחום סטולרו: חסר לי פה במסמך שהוכן את הכתובות ומספרי הטלפון.

נחום סטולרו: הגופים הציגו פה תמונה מאוד קשה ונשמח לעזור להם.

אברהם יחזקאל: "אלינו" זה לאן?

נחום סטולרו: איגוד המסעדות.

נחום סטולרו: אפשר לפנות למר זיו ארז.

זיו ארז: 050-555007.

זיו ארז: במשרדים זה: 03-5275535.

אברהם יחזקאל: תודה רבה.

אברהם יחזקאל: תזכו למצוות.

שרונה חריש: באזור תל אביב אוספים גם ממסעדות לא כשרות היות ואנחנו מאכילים אנשים שאוכלים מפחי זבל ומעונות לחסרי בית.

נחום סטולרו: מי כמוך יודע את הבעיות שיש לאותן מסעדות ולמה הן מצפות.

אברהם יחזקאל: חבריי, אנשי מערכת הביטחון: קודם כל תודה וברוכים הבאים.

אברהם יחזקאל: תאמרו לנו מה אתם עושים, ומה בדיוק ניתן לעשות מול גורמים?

יהודה קושניר: אני מפקד מרכז מזון.

יהודה קושניר: מתוקף תפקידנו אנחנו מספקים את כל המזון שהצבא צריך, ולא רק הצבא: אנחנו מספקים גם למשטרת ישראל, מג"ב, שב"ס, כמעט כל כוחות הביטחון.

יהודה קושניר: בתור שכזה מוניתי על ידי ראש התע"ל, אלוף אודי אדם, לרכז את הנושא הזה של תרומת מזון של צה"ל לאותן עמותות הזקוקות לזה.

יהודה קושניר: אנחנו רואים בזה אחד הפרויקטים של עבודה מול הקהילה.

יהודה קושניר: אנחנו מדברים מהנישה של מזון מבושל בלבד ולא מסוגלים כרגע לדבר על מזון יבש.

יהודה קושניר: לצורך כך התחלנו את הפעילות הממשית ב- 17 באוקטובר.

יהודה קושניר: הפצנו פקודה מאוד מסודרת לכל יחידות הצבא שמיפינו כיחידות פוטנציאליות, לא התעסקנו עם יחידות קטנות, העדפנו כרגע להתעסק עם יחידות גדולות שיש להם פוטנציאל די גדול של מנות.

יהודה קושניר: אל מול זה הפקנו רשימה של עמותות, וזאת הרשימה הבסיסית שלקחנו מאותו עיתון בו זה פורסם באותו תאריך.

יהודה קושניר: כמובן שרשימה זו מתעדכנת מדי יום.

יהודה קושניר: יש פניות רבות אלינו ואנחנו מתעדכנים בהתאם לזה, ובאותה מידה יש פניה גם של יחידות.

יהודה קושניר: יש עוד ועוד יחידות שרוצות, יש להם הפוטנציאל והן רוצות לתרום את המזון שנשאר להם.

יהודה קושניר: היום חיברנו אל מול כל יחידה עמותה.

יהודה קושניר: יש רשימה יותר מעודכנת, אנחנו נעביר אותה לכולם.

יהודה קושניר: בעיקר חשוב שהרשימה הזאת תהיה ביחידות שלנו.

אברהם יחזקאל: כמה מנות פוטנציאליות יש לכם?

יהודה קושניר: יש פחת ידוע בכל העולם, בסביבות 10% פחת מכל ארוחה.

יהודה קושניר: אנחנו די מחמירים בעניין הזה.

יהודה קושניר: ביחידות קטנות, עד 500 חיילים, הפחת המותר הוא 5%, מעל 500 זה 10% כמו אצל כולם.

יהודה קושניר: העניין הוא איך אותו טבח מנצל את המזון.

אברהם יחזקאל: ברשותך, אפשר לכמת את זה במספר, ברשותך?

יהודה קושניר: אנחנו לא יכולים כרגע לכמת.

יהודה קושניר: אני לא יכול להתחייב פה למספר.

יהודה קושניר: אני יכול להגיד שמה- 20 באוקטובר (שאז התחלנו לעבוד) ועד ה- 7 בנובמבר סיפקנו כמו 300 מנות מידי יום.

יהודה קושניר: עד כה מדובר ב- 2,000 מנות.

יהודה קושניר: אני יודע שמיום ראשון יש עליה דרסטית במספרים כי חיברנו עוד ועוד יחידות בצורה ממש מסודרת.

יהודה קושניר: הפקנו גם נספח בריאות הצבא, נספח רפואה, שמסביר איך בדיוק לספק את המזון הזה.

יהודה קושניר: אני רק אומר לחברי העמותות: יש תקנה של משרד הבריאות: מזון שבושל חייבים לספק אותו ולאכול אותו באותו יום, אסור לשמור אותו יום למחרת.

יהודה קושניר: כך אנחנו מתנהגים וגם מחתימים על זה.

יהודה קושניר: אני לא יודע מה אתם עושים אחרי זה אבל חשוב מאוד שתדעו את זה.

יהודה קושניר: לכן גם לקחנו הרב זמן להיכנס לעניין הזה.

יהודה קושניר: מספר נקודות נוספות.

יהודה קושניר: דובר פה על חיילים.

יהודה קושניר: אנחנו יוצאים בפרויקט מאוד גדול של אספקת מנות שי לכל חייל שהוא ממופה אצלנו כחייל בודד או חייל נזקק סיוע מדי שבוע.

אברהם יחזקאל: מה זאת אומרת?

יהודה קושניר: יש לנו כבר ספק זוכה.

יהודה קושניר: זה יגיע בחבילה אטומה, בלי שום כיתוב, לא צה"ל ולא "חבילה לחייל בודד" או משהו כזה.

יהודה קושניר: הוא נכנס לרשת שיווק שהתקשרנו אתם, לוקח את החבילה מדי שבוע.

אברהם יחזקאל: זה יפה.

אברהם יחזקאל: תחזור עוד פעם.

יהודה קושניר: מדי שבוע נחלק.

יהודה קושניר: אותו בחור הנמצא בקורס טיס יעבור דרך רשת שיווק במקום מגוריו, או איפה שנוח לו.

אברהם יחזקאל: יש רשת שזכתה כבר?

יהודה קושניר: יש רשת שזכתה כרגע.

אברהם יחזקאל: מה שמה, או שאסור להגיד?

יהודה קושניר: אני מעדיף לא להגיד.

יהודה קושניר: מדובר ברשת גדולה בפריסה ארצית.

אברהם יחזקאל: שהחייל יידע.

יהודה קושניר: הוא יידע.

יהודה קושניר: בוודאי.

יהודה קושניר: הכנתי פלייר לכל מפקדי הצבא שידעו איך מפנים את אותם חיילים.

אברהם יחזקאל: ואז, מה עושה אותו חייל?

יהודה קושניר: הוא מעביר את אותו פנקס חוגר, באותה קופה שבה אנחנו מעבירים את כרטיס האשראי.

יהודה קושניר: יש רשימה שאומרת שהוא זכאי לחבילה, לוקח חבילה והולך.

אברהם יחזקאל: למה לא לפרסם את זה מעבר לפלייר?

יהודה קושניר: זה יפורסם, בוודאי.

יהודה קושניר: קודם כל זה כבר פורסם בכותרות.

אברהם יחזקאל: אותו חייל עם הכרטיס חוגר שלו יוכל לקבל את הסיוע.

יהודה קושניר: מעביר את הכרטיס בקופה ולוקח חבילה ויוצא.

יהודה קושניר: יש לו זכאות לארבע חבילות בחודש.

יהודה קושניר: הוא יוכל פעם אחת לקחת שתי חבילות אם הוא יודע שבשבוע הבא לא תהיה לו אפשרות להגיע לאותה רשת.

אברהם יחזקאל: בכמה חיילים, לדעתך, מדובר?

יהודה קושניר: הייתי מעדיף לא לומר את המספר אבל מדובר בכמה אלפים.

קריאה: זה סדיר, כן?

יהודה קושניר: בוודאי.

יהודה קושניר: אנחנו מדברים רק על סדירים.

אברהם יחזקאל: בכל החילות?

יהודה קושניר: כל החילות.

אברהם יחזקאל: איך אתה מאתר את אותו חייל?

יהודה קושניר: לכל חייל שמגיע לצבא יש רשומה מסודרת.

יהודה קושניר: הוא פונה לקצינת ת"ש ומצהיר שהוא חייל בודד או שהוא נזקק סיוע.

יהודה קושניר: הוא מקבל תשלומי משפחה וכולי.

יהודה קושניר: אנחנו יודעים עליו.

רוברט נויפלד: צה"ל כבר מחלק לחיילים האלה שי.

רוברט נויפלד: אנחנו יודעים לאתר את האנשים, זה לא הבעיה.

רוברט נויפלד: יש רישום מדויק, אין בעיה בעניין הזה.

יהודה קושניר: לגבי דרישות, אין לנו דרישות מיוחדות מעבר למה שדרשנו כרגע במסמך שלנו.

יהודה קושניר: העיקרון אומר שהעמותה מגיעה לאותו מטבח.

יהודה קושניר: המטבח באחריותו להודיע לאותה עמותה על כמות המנות הנמצאות, 100, 10 או 30.

יהודה קושניר: מכינים להם את המנות במגשים חד-פעמיים מטעמי כשרות (מבחינת כשרות שלנו).

יהודה קושניר: העמותה מגיעה, לוקחת את המזון ונוסעת.

יהודה קושניר: אנחנו לא משקיעים אמצעי הובלה שלנו או אמצעים נוספים, רק מזון נטו.

יהודה קושניר: לגבי ביטוח: כרגע אנחנו לא דורשים שום ביטוח אבל אנחנו במסגרת ניסוי נראה איך זה יעבוד.

יהודה קושניר: אולי כן ניכנס לזה, אולי לא, אולי יש איזשהו מסמך כזה או אחר שיגבה אותנו בעניין הזה.

יהודה קושניר: יש יותר ויותר פונים מבחינת העמותות.

אברהם יחזקאל: לאיזה כמות אופטימלית זה יכול להגיע, לדעתך?

אברהם יחזקאל: עמותות, פונים וכאלו.

יהודה קושניר: מה, מנות?

יהודה קושניר: אנחנו התחלנו בסדר גודל של 48 עמותות.

יהודה קושניר: כעת הרשימה כבר עברה את החמישים.

אברהם יחזקאל: ותגיעו לכמה, 500 מנות ליום?

יהודה קושניר: לדעתי כשזה יעבוד בצורה טובה מאוד זה יגיע ליותר, אפילו מספר אלפים.

יהודה קושניר: זה מספר די הגיוני.

יהודה קושניר: יש כאלה שאומרים: או-קיי, הצבא יבזבז פחות.

יהודה קושניר: זה בכלל לא נכון כי אי אפשר לקלוע בול.

אברהם יחזקאל: זה המלאי הטבעי.

יהודה קושניר: יש פחת טבעי ידוע, מאושר.

יהודה קושניר: אין בעיה בעניין הזה, וכל מי שטוען אחרת בעיניי הוא טועה.

אברהם יחזקאל: מה יש איש מג"ב להוסיף?

דרור מור: תחת הכותרת של "משטרת ישראל" או המשרד לבטחון פנים נמצא שב"ס ואז המשטרה, כאשר המשטרה מתחלקת למשטרה כחולה ומג"ב.

דרור מור: היתרונות אצלנו, לפחות היחידות הכחולות, שהן ממוקמות במרכזים עירוניים וגם הסיווג הבטחוני, להוציא מג"ב, בדרך כלל מיועד לאזרחים.

דרור מור: זה היתרונות, אבל יש גם בעיות.

אברהם יחזקאל: ברשותך, תאר לי את הפרקטיקה.

אברהם יחזקאל: מה קורה אצלכם?

דרור מור: כיום משטרת ישראל בשלבי דיונים.

דרור מור: עוד אין החלטה, כאשר הכיוון הוא חיובי, המגמה היא חיובית לתת את המנות.

אברהם יחזקאל: יש לך איזה תאריך יעד משוער לגבי סיום תהליך קבלת ההחלטות?

דרור מור: אני מעריך שזה לא יהיה בימים הקרובים.

אברהם יחזקאל: לא ימים, שבועות.

דרור מור: אני מניח.

דרור מור: הבעיות מתחלקות לבעיה הלוגיסטית, בעיית הכשרות ובעיית הבריאות.

דרור מור: אני מעריך שנבנה את המתכונת כמו בצבא.

דרור מור: צריך לקחת בחשבון שאצלנו הבלאי של המנות הוא יותר נמוך.

דרור מור: עשיתי מספר בדיקות, עדיין לא מדעיות-נתונות אבל אני מעריך את זה ב- 5% אבל לא יותר.

דרור מור: המשטרה היא גוף הרבה יותר עני, המטבחים שלנו יותר קטנים.

אברהם יחזקאל: כמות השוטרים יותר קטנה.

דרור מור: אבל גם פר מטבח הוא יותר קטן באופן יחסי כך שכמות הבלאי יותר קטנה.

דרור מור: מבחינת הלוגיסטיקה כבר הזכירו.

דרור מור: מבחינת הבריאות, הוזכר פה הנושא התחוקתי גם על ידי אנשי המסעדות.

דרור מור: משרד הבריאות, שאנחנו כפופים אליו גם בחוק, אני חושב מהבחינה הזאת שגם משרד הבריאות יהיה שותף, לשירות המזון הארצי יש כתובת, יהיו כללים מאוד ברורים.

אברהם יחזקאל: משרד הבריאות ומשרד העבודה והרווחה.

אברהם יחזקאל: אתה צודק.

דרור מור: הרבה אנשים עושים פה עבודה חשובה, אבל במזון צריך להבין, במיוחד בהזנה מוסדית.

דרור מור: אני יוצא ממשרד הבריאות ומכיר את המערכת, צריך לקדם את הנושא הזה.

דרור מור: בנושא כשרות אני מאמין שיתייחס הרב.

דרור מור: הוא גם מכיר את הנושא וגם העלו איזשהו רעיון.

משה גפני: אני רוצה רק לומר שתי מילים איפה זה עומד כיום.

משה גפני: בעצם זו יוזמה במשטרה של ראש את"ל שהוריד את זה אל מדור מזון במשטרה, וכחלק ממנו מנסה להריץ את הנושא הזה.

משה גפני: התחלתי בפניה מהעמותות כדי לקבל מידע מי, איפה וכמה ואיך.

משה גפני: דיברתי עם הגברת חריש ועם כמה וכמה מהיושבים פה.

משה גפני: אני מנסה לרכז כמה שיותר עמותות וננסה במסגרת המדור לבנות את זה, איך אנחנו עושים את זה, מאיפה, באיזה צורה ובאיזה הובלה.

משה גפני: אני לא רואה בעיות מיוחדות מלבד הנושאים שעלו פה.

חיים דרדוק: קודם כל: אני כבר שנתיים נותן לגמ"חים אוכל.

חיים דרדוק: הפנייה שלי לראש את"ל היתה הזרז בתוך המשטרה בעניין.

חיים דרדוק: נתתי אוכל כי לא מטריד אותי פקודות כאשר יש ילדים בירושלים שצריכים לאכול.

חיים דרדוק: אני רוצה קצת לדבר פנימה למג"ב כי לי יש חיילים בודדים, ויש לנו חיילים נזקקים שהיותנו החיל הלוחם של המשטרה המון פעמים הם לא יוצאים הביתה כי אין להם מה לאכול, ולפחות אצלי הם אוכלים.

חיים דרדוק: בצד ההוקרה לאלה שעושים אני רוצה להגיד לכם שיש מצבים נוראיים שאתם אנחנו מתמודדים.

חיים דרדוק: מה שצריך לעשות זה שתתקבל החלטה שנותנים ומרגע זה יתנו.

חיים דרדוק: זה הזרז לתוך פנים ארגונים פיקודיים ועם היררכים מדרגיים.

חיים דרדוק: יש לנו שוטרים עם בעיות אישיות נוראיות בבית, ובודדים ונזקקים.

חיים דרדוק: לפעמים השוטר, הלוחם במשמר הגבול, הוא בודד ואז הבעיה מצטמצמת בטיפול בו.

חיים דרדוק: לפעמים הבעיה היא נזקקות ואז הבעיה היא לא רק לטפל בו אלא גם בהורה שלו.

חיים דרדוק: לעצם העניין: הבעיה שלנו היא שאנחנו לא נמצאים זמינים ליד מרכזי אוכלוסייה.

חיים דרדוק: אני פרוס על פני כל הארץ, מאילת ועד מצודת כוח ועד קצרין בצפון.

חיים דרדוק: הבעיה שלי שבשביל להגיע אלי אני פשוט נמצא במרכזי לחימה ולא כמו המשטרה במרכזי שירות לאוכלוסייה.

חיים דרדוק: למרות הכל אנחנו מסוגלים לעזור לכל גוף שנוכל לו.

חיים דרדוק: יש דברים שאולי במנה העיקרית לא יהיה לנו, אבל בנגזרות של המנה, הפחממה, הירק, אפילו ביחידות קטנות, יש נותרת שניתן לחלק אותה.

חיים דרדוק: כמובן עם כל המגבלות שאחרים ציינו:

חיים דרדוק: מצד אחד האוכל הזה יכול להשביע אבל מצד שני יכול להרע אם לא משתמשים בו בזמן.

חיים דרדוק: ברשותך, מילה אחת על דברים שלא נאמרו.

חיים דרדוק: מדברים פה על מזון אבל יש הרבה מאוד דברים שהם לא מזון ומאוד יכולים לעזור לאנשים שאין להם.

חיים דרדוק: אתן לך שניים או שלושה טיפים: א.

חיים דרדוק: יש ציוד במשרדי ממשלה שהבלאי שלו, כביכול, הוא גדול.

אברהם יחזקאל: למשל מחשבים.

חיים דרדוק: שולחנות, כסאות.

חיים דרדוק: זה יכול לשמש למרכזי סיוע, למשפחה שאפילו אין לה שולחן או כסא בבית.

חיים דרדוק: צריך להתיר למשרדי ממשלה או לגופים או להפנות למקום ריכוז את אותו ציוד שמוחלף כי הצבע לא מוצא חן בעיני הבוס החדש.

חיים דרדוק: אגב, הרבה פעמים אנחנו נעזרים על ידי משרדי ממשלה.

חיים דרדוק: לפעמים אני מקבל ממשרדי ממשלה דברים שאני לא חלמתי שיהיה אצלי כבר כמה שנים.

חיים דרדוק: בוודאי שניתן יהיה לעזור.

חיים דרדוק: הרבה בעיות הן בעיות שצריך לקבל עליהן החלטה, ברגע שמקבלים החלטה להניע ולתת.

חיים דרדוק: תזכרו שכתוב "ונתנו" אפשר לקרוא את זה מימין לשמאל ומשמאל לימין כי גם מי שנותן בעצמו מקבל.

אייל קפלינסקי: הגופים הגדולים האלה שהם בעלי כוח קניה כל כך גדול מבחינת מזון כמו צה"ל, כמו מג"ב או המשטרה שלהם שאריות מזון חם אני לא יודע עד כמה זה יהיה אפקטיבי, ועד כמה זה יגיע למשפחות בפועל.

אייל קפלינסקי: השאלה אם יכולים לעשות איזה מין "מעשר" להתאחד ביחד, לקנות בשר וירקות, לארגן מחסן גדול שכל הגופים הגדולים האלו נותנים לשם והעמותות באות לשם ומושכות משם.

אייל קפלינסקי: הפחת הזה יהיה פחת על הפחת במזון החם.

אברהם יחזקאל: חברים, קודם כל לא באתי להתקוטט, ואף אחד לא בא לפה להתקוטט ולכן אני מתנצל, גם בפניך אדוני הסמנכ"ל וגם בפני כולם.

אברהם יחזקאל: באנו לכאן על מנת להוביל מהלך על מנת שבו מנסים לשפר מצב מפאת הנסיבות הרעות.

אברהם יחזקאל: אני מבין שהאנשים האלו באו לפה לברך.

אברהם יחזקאל: נקודה שלישית: יש הרבה מאוד עמותות, מרוב עצים לא רואים את היער.

אברהם יחזקאל: אנחנו יכולים להגיע לסיטואציה שעמותות רוצות קשר עם עמותות נוספות.

אברהם יחזקאל: הדבר הראשון שצריך לעשות, על בסיס וולונטרי, זה לנסות להקים מרכז מידע לאותן עמותות.

אברהם יחזקאל: אם היה איזה איש טוב שהיה מוכן לתרום מודעה בעיתון שמפרסם רשימה, אחת לפחות.

משה קוט: אני חושב שיש.

משה קוט: פרופסור אליעזרין פרסם גם את הספר, ויש את זה באינטרנט, רוב העמותות רשומות שם.

אברהם יחזקאל: קודם כל לנסות להגיע למצב שבו מפרסמים את רשימת העמותות.

אברהם יחזקאל: להגיע למצב שבו הממסד: משרד העבודה, משרד הבריאות, משרד המשפטים והביטוח הלאומי יוצרים קריטריונים יחסית בריאים ללקוח, לאותו רעב, אבל נוחים לעמותה.

אברהם יחזקאל: אותם משרדי הממשלה הנוגעים בדבר והגופים שמוכנים להרחיב את היריעה יהיו שותפים למצב שבו ייקבעו קריטריונים שגם לא יפגעו בלקוח כבריאים, אבל גם גמישים.

אברהם יחזקאל: אני פונה לגברת חריש: אם יש לך את הזמן, אני וחברי כנסת נוספים שהיו (או יהיו) לנסות לגבש הצעת חוק, שיחתמו מכל סיעות הבית, שמדברת על אותן לקונות לדעתך שיש, למשל סוגיית הביטוח.

אברהם יחזקאל: אם נראה, דרך הרשות המקומית למשל, או להגיע למצב שבו מורידים את מספר המבוטחים מ- 250 ל- 100 או ל- 80, צריך לנסות להאיץ את ההליך באמצעות הצעת חוק שתיצור דיאלוג בין הממסד לבין המחוקק.

אברהם יחזקאל: לכן מהבחינה הזו יש את הזמן, כי יש בחירות.

אברהם יחזקאל: אני חושב שצריך מאוד לנסות לעגן את זה בחקיקה, אם נראה שהדברים לא זזים במובן הזה.

אברהם יחזקאל: נקודה נוספת שקשורה כרגע ביכולת לעבוד אתכם כממסד ביטחוני: לנסות לאתר ולמפות עוד גופים שיצטרפו לרצון שלכם שהוא כבר פרקטי.

אברהם יחזקאל: מי כמוכם יודע כמה עודפים לפעמים נשארים במוסדות ממשלתיים.

אברהם יחזקאל: נשאר, מה לעשות, טבעו של מזון שהוא יישאר גם בעודף.

אברהם יחזקאל: לפעמים חושבים שעם המזון הזה שנשאר יכולנו להאכיל רחוב שלם בשכונת עוני, או באולמות של חתונות, או לפעמים גם בבתי מלון (אם כי היום, לצערי, המצב בבתי מלון שאין תיירים ואין מה להאכיל).

אברהם יחזקאל: אנחנו עדים לסוגיה של עודפים ולכן המהלך הוא מהלך שבו צריך לנסות באמצעות

אברהם יחזקאל: כם להרחיב עוד לגופים נוספים.

אברהם יחזקאל: אני אפנה ליושב ראש הכנסת לפרסם את רשימת הגופים שמוכנים לתרום מזון באמצעות כנסת ישראל ולפרסם את רשימת העמותות.

אברהם יחזקאל: בכוונה אני לא נכנס לגודל העמותה, לזה שיותר מסוגל או פחות מסוגל.

אברהם יחזקאל: יש מי שמפקח - ובצדק - וקובע קריטריונים - ובצדק - וזה לא תפקידי.

אברהם יחזקאל: לכן מבחינתי עמותה של שני אנשים, 300 איש או 3,000 - המצב קשה וצריך לעשות.

אברהם יחזקאל: יש פקודה, צריך לעשות.

אברהם יחזקאל: לכן כל מי שעושה בעיניי פשוט זכאי למצוה גדולה.

אברהם יחזקאל: נוצר מצב כזה שבו אנחנו מגיעים לעניין של ההגדרות שקשורות בעניין הביטוחי, להרחיב את היריעה, ברשותכם, או בחקיקה, או בתקנה, או שהוועדה שלכם תחליט להרחיב את היריעה.

אברהם יחזקאל: אם זה תפקידך, או תפקיד משרד העבודה והרווחה, אני לא יודע, אבל חשוב להרחיב את היריעה לעניין הביטוחי.

אברהם יחזקאל: אנחנו נהיה בקשר עם עוד עמותות ואתם מהצבא אם תוכלו לספק לי את רשימת העמותות על מנת שנוכל להפיץ את העניין הזה - תזכו למצוות.