הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 15, פרוטוקול מספר 26, 2000-06-14 09:45

אמנון כהן: פנתה אלינו עמותת ענבר שמייצגת את כל החולים במחלה זו וראינו לנכון לקיים דיון בנושא זה.

אמנון כהן: מדובר בעשרה אחוז מהציבור במדינת ישראל שנפגעים במחלה זאת וכנראה הממסד לא ערוך או לא מודע מספיק לבעיות אלו ולא נותן את המענים הדרושים לטיפול.

אמנון כהן: נאמר שקיים מחסור בתרופה, קיימת בעיה של זמני המתנה כאשר יש להמתין כארבעה חודשים, אין מספיק הכרה במחלה כאשר למעשה זו מחלה כרונית ולכן הרבה דברים לא נלקחים בחשבון.

אמנון כהן: ברגע שהמחלה תוכר כמחלה כרונית, הרבה מאוד הטבות או הקלות יינתנו לחולים במחלה.

אמנון כהן: נבקש לשמוע את התייחסות הממסד לנושא ושתאמרו לנו האם יש איזושהי תקנה שצריכים לתקן אותה על-מנת שהממסד יכיר במחלה זאת, ואז למעשה יתקצב אותה ותתקבל התמיכה המתאימה או הדרושה.

אמנון כהן: לפי העולה מהפניה נאמר שאין מספיק רופאים במערכת.

אמנון כהן: על-פי מה שראיתי כאן אזור הצפון בכלל לא מטופל, העלויות מאוד יקרות וכנראה בסופו של דבר אין פה טיפול כדי שהאדם יוכל להבריא במאת האחוזים כך שאפשר לומר שהמחלה היא כרונית וכאן נשאלת מדוע המחלה לא מוכרת כמחלה כרונית.

אמנון כהן: נאמר לנו שניתנים עשרה טיפולים, אבל מעבר לזה האדם צריך לשאת בעלות הטיפול בעצמו.

אמנון כהן: כנראה יש אחת לשנתיים תמיכה ברכישת נעליים וזה קשה מאוד ללכת עם נעל אחת במשך שנתיים, וגם את זה נצטרך לקחת בחשבון ולשקול אפשרות שינוי תקנה על-מנת לעזור.

ד"ר ועקנין: רציתי להדגיש שזו מחלה של כולם.

ד"ר ועקנין: זו מחלה מגיל צעיר עד גיל מבוגר, זה ללא הבדל של מין וללא הבדל של גזע.

ד"ר ועקנין: זו מחלה שפוגעת בעשרה אחוז של האוכלוסייה.

ד"ר ועקנין: המחלה יכולה להתפתח באופן פתאומי ופעמים רבות כפי שאמרתי האבחנה היא הקושי ולאחר מכן הטיפול.

ד"ר ועקנין: אלה יכולות להיות מחלות ניווניות, מחלות מטבוליות, מחלות לב וכולי.

ד"ר ועקנין: לגבי הטיפול.

ד"ר ועקנין: יש תרופות רבות שנמצאות בסל הבריאות ושהחולים לא מקבלים אותם בגלל כל מיני בדיקות או דברים שנדרשים לעשות.

ד"ר ועקנין: הפוסלן למשל, תרופה שסוף כל סוף הצלחנו להביא, הרבה חולים מקבלים סטרואידים אבל באופן אוטומטי צריך לתת לחולים האלה פוסלן כדי שהם לא יאבדו את הכמות של הסידן שלהם, אבל שולחים אותם לכל מיני בדיקות, רוצים שיהיה שבר או כל מיני דברים שלפני שהם יקרו צריכים לתת את התרופה.

ד"ר ועקנין: אנחנו צריכים לתת את התרופה לפני הבעיות שנגרמות בצפיפות העצם ולא אחרי כן.

ד"ר ועקנין: יש תרופות חדשות שהופיעו היום שמשנות את מהלך המחלה אבל אנחנו לא יכולים להשתמש בהן בגלל העלות.

ד"ר ועקנין: הופיעו תרופות חדשות לאחרונה בארצות-הברית, תרופות שהן גם נגד כאבים, שהן פחות משפיעות על מערכת העיכול ועל הכליות והן אינן בסל הבריאות.

ד"ר ועקנין: יש כאלה שישנן ולא מקבלים, ויש כאלה שאינן אבל הוכרו על-ידי משרד הבריאות והחולים לא מקבלים אותן כי הן לא נכנסו לסל ומדובר כאן בעלות גבוהה מאוד.

ד"ר ועקנין: לנו בבית החולים אסור להמליץ לחולים על תרופות שהן לא בסל.

ד"ר ועקנין: אנחנו נמצאים במעגל סגור כי אלה תרופות שיכולות לעזור לחולים ואנחנו לא יכולים לטפל באמצעותן.

ד"ר ועקנין: מדובר בתרופות שמאוד חשוב שייכנסו לסל.

ד"ר ועקנין: נקודה נוספת שחשובה לי, מעבר לעלות.

ד"ר ועקנין: כשחולים יש שלבים.

ד"ר ועקנין: הם מגיעים לשלב פונקציונאלי שהם לא יכולים לתפקד ואז הם צריכים לקבל עזרה בבית.

אילנה ירון: רומטולוגיה כפי שכבר הוסבר לכם, אלה בעיות שנוגעות בפרקים.

אילנה ירון: זה מדע שהוחל בו בערך לפני שלושים שנה והפך להיות למומחיות.

אילנה ירון: הרבה שנים לא ידעו לאן בדיוק לסווג את אותו החולה.

אילנה ירון: בא חולה ואומר שיש לו כאב גב, שולחים אותו לאורתופד, אומר שיש לו כאב במרפק, שולחים אותו לנוירולוג.

אילנה ירון: זה משום שהמודעות לנושא הרמטולוגיה עכשיו מקבלת תאוצה.

אילנה ירון: כפי שכבר נאמר, האימפקט הכלכלי של החולים האלה הוא עצום.

אילנה ירון: הוצאתי אתמול מהאינטרנט מאמר שאומר שבארצות-הברית העלות של החולים, הנזק שנגרם למדינה בגין החולים הרומטיים – בין ימי עבודה, בין ימי אשפוז, בין ימי מחלות – הוא 65 ביליון דולר לשנה וזה אומר ביליון וחצי אצלנו, סכום שמהווה עלות כלכלית למדינה.

אילנה ירון: שאלת אפשר לרפא את החולים האלה.

אילנה ירון: חלק קטן מהמחלות האלה, יש היום לא ריפוי מוחלט אבל מנג'מנט מוחלט.

אילנה ירון: למשל פודגרה, זה לא ריפוי אבל יש מנג'מנט כזה שמהווה הקלה.

ד"ר ועקנין: החלפת הפרקים היא על החולה.

ד"ר ועקנין: אם לחולה מרכיבים ברך, הוא צריך לקנות את הברך כדי שיחליפו לו.

ד"ר ועקנין: הוא לא מקבל אותה באופן אוטומטי.

ד"ר ועקנין: אצלנו בבית-החולים צריכים לשלם.

ד"ר ועקנין: אני יודעת שאצלנו בבית-החולים, החולים צריכים לקנות את המפרקים ולשלם עבורם.

ד"ר ועקנין: יש גם את נושא הטיפול הפיזיותרפי.

ד"ר ועקנין: הם מקבלים 12-10 טיפולים.

ד"ר ועקנין: חולה כרוני צריך להפעיל את הפרק כי ברגע שאתה מפעיל אותו כל הזמן, אתה מתחזק אותו.

ד"ר ועקנין: ברגע שנתת 12 טיפולים, לא עשית שום דבר אלא צריך להמשיך ולתת את הטיפולים האלה.

אסתר סררו: יש פה מדיניות שאם המצב שלי מחמיר מאוד, אני צריכה להתאשפז ומשלמים לי את האשפוז, אבל כדי למנוע, כדי שאני לא אגיע לאשפוז – לא משלמים לי.

אסתר סררו: לא מרחצאות מרפא שזה מאוד עוזר אם נוסעים באופן קבוע מדי שנה, לא פיזיותרפיה, לא ששה טיפולים אלא צריך את הטיפול כל החיים.

אסתר סררו: אם אני מגיעה לאשפוז, זה עולה לקופת-חולים או למדינה, אבל למנוע את האשפוז לא משלמים.

אסנת עטר: הזכירו כאן את אתרי המרפא.

אסנת עטר: אתרי מרפא מאוד מאוד עוזרים לחולים הרומטיים.

אסנת עטר: אני יודעת שחולי אפסוריאזיס מקבלים איזושהי הכרה וטיפולים, אבל אנחנו לא מקבלים כלום ואין בנו הכרה.

אסנת עטר: כעמותה אנחנו מוציאים חולים לטיפולים בחו"ל ויוצאים מאות של חולים.

ורד מאירמן: בנוסף יש אנשים שפשוט נפלטים ממקום העבודה שלהם כי במקומות העבודה כבר אין התאמה לחולה, לבעיות של החולה, אם זה כיסאות נוחים, אם זה שעות עבודה.

ורד מאירמן: לחולים יש המון בעיות בשעות הבוקר עם התקשות של פרקים שקורית דווקא בשעות הבוקר ובדרך כלל אנחנו עובדים בבוקר.

ורד מאירמן: אז יש תופעה של הימנעות מיציאה מהבית, הימנעות מקשרים חברתיים וזה בעצם משפיע על כל המערך.

ורד מאירמן: כמובן שמבחינה חברתית המחלה הזו פוגעת באנשים האלה.

ורד מאירמן: אמרתי שיש אובדן ימי עבודה שזה נזק גם למשק וגם לבית וזה יוצר קשיים כלכליים מאוד גדולים אצל חולים שלנו.

ורד מאירמן: אנשים מובטלים פונים אלינו, אנשים עם בעיות כלכליות ואין דרך לעזור.

ורד מאירמן: כשאדם פונה למוסד לביטוח לאומי וחיצונית הוא נראה בסדר, הוא נתקל בתופעת זלזול או חוסר אכפתיות או טרטור מפקיד לפקיד.

ורד מאירמן: יש לנו המון בעיות עם אנשים שבגלל אבטלה או בגלל שהם לא יכולים לעבוד באחוזים מסוימים, הם מרגישים שאין בעצם למי לפנות כשהם מגיעים לביטוח לאומי.

אמנון כהן: למשרד הבריאות.

אמנון כהן: הייתי רוצה לדעת למה ניתנים 12 טיפולים פיזיותרפיים.

אמנון כהן: המחלה היא מחלה כרונית והחולים צריכים לקבל את הטיפול הזה כל הזמן.

אמנון כהן: לביטוח לאומי.

אמנון כהן: בנוסף למה שנאמר כאן, הייתי רוצה לדעת מי זכאי לשירותים מיוחדים כמו עזרה בבית, נושא של ניידות, אולי הם צריכים לקבל הסעה מיוחדת, מדוע הם לא נכנסים לקריטריונים, מדוע בוועדה שקובעת את הזכאויות לא יושב רופא שמכיר את הבעיות לעומק ויכול לומר את הדברים כדי שלוועדה יהיה שיקול דעת רחב יותר.

אמנון כהן: לקופות החולים.

אמנון כהן: יש סוגי טיפולים, כמו יציאה למרחצאות בחו"ל, והשאלה היא מדוע זה לא מוכר על-ידי קופות החולים ולא ניתנת לחולים אלה עזרה בנושא זה.

אמנון כהן: אני חבר בוועדת הכספים ועשינו מאמצים רבים בוועדה בנושא סל התרופות על-מנת להגדיל אותו.

אמנון כהן: למעשה מה שייכנס לסל התרופות, לא אנחנו קובעים אלא קובעים אנשי מקצוע כאשר יש ועדה מקצועית מייעצת או מחליטה מה ייכנס לסל ומה לא ייכנס.

אמנון כהן: השנה נכנסו הרבה מאוד תרופות לסל התרופות.

אמנון כהן: הייתי רוצה לשמוע מקופות החולים מדוע יש קושי בקבלת טופס 17 לבדיקות ומדוע החולים מקבלים רק 12 טיפולי פיזיותרפיה בשנה.

מרים חסין: כמו שכולכם אמרתם מדובר במחלה כרונית ואנחנו רואים את הרופא הרימטולוג כיועץ, כנותן הכוונה לרופא הראשוני ומטפל רק במקרים החריגים והחריפים.

מרים חסין: הכוונה כזאת, אם היא הייתה ניתנת נכונה, היה אפשר להסתדר עם כמות הרופאים המעטה בשטח.

מרים חסין: הנטייה הטבעית של כל רופא היא להחזיק את החולים שלו אצלו ופחות להעביר אותם כאילו לקהילה להמשך טיפול.

מרים חסין: אני חושבת שיש כאן עניין של חינוך, ודיברתם על חינוך של רופא, לדעת להפנות את חולה הפרקים לרופא הרימטולוג ולא לאורתופד והחינוך צריך להיות, כמו תמיד, לכל הכיוונים.

מרים חסין: הרופא צריך לדעת שיחסית יש מעט רופאים כאלה והוא רוצה לתת עזרה לכולם.

מרים חסין: קיצור התורים יהיה כתוצאה מזה אם הוא יפנה חלק מהחולים היציבים.

מרים חסין: אני מבינה שחלק מהבעיה לפעמים היא גם של החולה כי הוא קשור לרופא הרימטולוג וקשה לו אולי להאמין שרופא המשפחה יהיה מסוגל לתת לו את אותו טיפול.

מרים חסין: אני מייצגת את רופאי המשפחה שבמרבית המקרים הם יכולים לתת את הטיפול.

מרים חסין: הם יכולים להתייעץ, דור הרופאים היום הוא דור שבהחלט פתוח למחלות, מכיר אותן ויכול לתת את הטיפול.

מרים חסין: לגבי בדיקות דם.

מרים חסין: כל בדיקות הדם שמבוצעות בבית-החולים, מבוצעות גם בקהילה ואין שום סיבה לשלם לבית-החולים מחיר פי עשר ממחירן בקהילה.

מרים חסין: אם יש בדיקה נדירה שיש בה צורך אמיתי, מעבירים אותה גם כן דרך המעבדה.

מרים חסין: המעבדה של הקופה תפנה את הבדיקה לביצוע בבית-החולים במידת הצורך.

מרים חסין: תנו לי דוגמאות של בדיקות נחוצות שאינן ואני מוכנה לבדוק פרטנית אחת לאחת.

מרים חסין: למיטב ידיעתנו כל בדיקה שקיימת במערכת, שמשרד הבריאות הגדיר אותה, מבוצעת בקופה במחיר מוזל הרבה יותר.

מרים חסין: אנחנו גם צריכים לשמור על התקציב.

מרים חסין: אי-אפשר לשלם על בדיקת סודיום פשוטה שעלותה אולי שקל בבית-החולים, שלושים וארבעים שקל בבית-החולים.

מרים חסין: אין הצדקה לזה בשום מערכת.

מרים חסין: גם מערכת הבריאות שלנו לא תעשה את זה.

מרים חסין: תגידו לי על בדיקות ספציפיות שלא מבוצעות במערכת, אז או שנבצע אותן או שנפנה.

מרים חסין: אני מוכנה להתייחס לכל בדיקה.

מרים חסין: לגבי ניתוחים.

מרים חסין: הניתוח הדיפרנציאלי להחלפת פרק, כמיטב ידיעתי כולל את הפרק עצמו.

מרים חסין: אם מישהו לא קיבל, תפנו ואנחנו מוכנים לבדוק מה קרה שם.

מרים חסין: לגבי תרופות חדשות.

מרים חסין: יש תרופות ויש תרופות.

מרים חסין: דיברתם על סלברה.

מרים חסין: אני לא יודעת אם התרופות האלה ייכנסו לסל הבריאות.

מרים חסין: לא אנחנו מכניסים אותן, סל הבריאות נקבע על-ידי ועדת הטכנולוגיות שבה יושבים מומחים ומחליטים.

מרים חסין: כל ההחלטות נקבעות לגופו של עניין לפי הצדקת התרופה.

מרים חסין: הצדקת התרופה היא לא על גבי פרסומים ולא על גבי פציינט אחד או שניים אלא הצדקה לאורך זמן וגם עניין של תופעות לוואי ומה התרומה היחסית של התרופה.

מרים חסין: אני בהחלט מסכימה לגבי התרופות החדשות שיש להן בהחלט מקום, אבל לא לכל החולים אלא רק לחולים של רימטוטריטיס ששם יש מניעה של הרס העצם ואני מאוד מקווה אתכם שהם ייכנסו השנה לסל.

מרים חסין: לגבי התרופות כמו ביוקס ואחרים, יש לי מאמרים – מי שרוצה, אני יכולה לספק לו אותם – שלא הוכיחו את העדיפות שלהן על תרופות אנטי אמפלימטוריות קיימות.

מרים חסין: לגבי פיזיותרפיה.

מרים חסין: את המכסה לא אנחנו קבענו.

מרים חסין: אם יגדילו אותה וייתנו תקציב מתאים, מצדי שיהיה גם 24 טיפולים.

מיקי הלוי: הקדמה הטכנולוגית רצה.

מיקי הלוי: מה שאתמול אושר ב-FDA בארצות-הברית, היום אתה קורא על זה באינטרנט, מחר מבקשים את זה ממכבי, וכך צריך להיות.

מיקי הלוי: אם יש תרופה חדשה, כל אחד רוצה ליהנות ממנה.

מיקי הלוי: היום כניסה לסל בטכנולוגיות חדשות הפכה גם להיות עניין פוליטי ועניין אופנתי.

מיקי הלוי: ראה מקרה ההרצפטין בשנה שעברה.

מיקי הלוי: איפה הם לא היו?

מיקי הלוי: בטלוויזיה, ברדיו, בעיתונות, בפרסומות.

מיקי הלוי: בכל המקומות.

מיקי הלוי: אני לא רופאה.

מיקי הלוי: אני לא יודעת אם זה נכון או לא נכון.

מיקי הלוי: אני רק יודעת שבשנה שעברה היה תקציב של 150 מיליון שקלים להכנסת תרופות נוספות והגיעו בקשות בסכום של מעל מיליארד שקלים.

מיקי הלוי: זאת אומרת שיש לכם בעיה היום, ואנחנו לא צריכים לטמון את ראשינו בחול, והיום כדי להכניס תרופות לסל יש מאבק בין התרופות, בין החולים, בין קבוצות הלחץ.

מיקי הלוי: אני באה מהצד של קופת חולים ואני בעצם רוצה לעזור לכולם, רק אתם תגידו לי מה נכנס לסל שאני מקבלת תמורה כספית עבורו ואני יכולה לתת אותו.

מיקי הלוי: אני יכולה לומר שכאשר באה תרופה חדשה, באמת פריצת דרך, ובמדינה עוד לוקח זמן להכניס אותה לסל, אנחנו אומרים שנתחלק עם החולים, ניתן אותה בביטוחים המשלימים, חמישים אחוז אנחנו וחמישים אחוז על החולה.

מיקי הלוי: ה-ביוקס למשל היא הדוגמה.

מיקי הלוי: באה תרופה זאת שמחליפה את ה-וולטרן, נדמה לי שהיא עונה על אותם הצרכים, היא מקלה בכאבים, אין לה תופעות לוואי.

מיקי הלוי: אמרנו, זה לא נכנס לסל.

מיקי הלוי: אנחנו לא יכולים לתקן את כל העולם.

מיקי הלוי: אם התרופה לא בסל, אין לנו כסף תמורתה.

מיקי הלוי: אנחנו חייבים גם בסופו של יום להראות שאנחנו תרופה מאוזנת ולכן אמרנו, נתחלק בהוצאות כאשר חצי אנחנו וחצי החולה.

מיקי הלוי: היום תפקידכם לקחת ולהכניס את זה לסל.

מיקי הלוי: תצליחו להכניס את זה לסל, תשלמו רק 15 אחוזים.

מיקי הלוי: בקשר לפוסלן.

מיקי הלוי: אחרי המאבק הגדול על הפוסלן, היה מאבק ציבורי, הוא נכנס לסל עם התוויות.

מיקי הלוי: אנחנו היום כבולים להתוויות.

מיקי הלוי: כשאת אומרת שאם אין שבר לא נותנים, לכו ותתקנו את ההתוויות.

מיקי הלוי: זה כבר דיבור בין רופאים.

מיקי הלוי: תעשו את זה.

מיקי הלוי: אנחנו ממושמעים.

מיקי הלוי: אם ישנו את ההתוויות, אנחנו מיד ניתן את התרופה.

מיקי הלוי: לגבי טופס 17, אני מוכרחה להצטרף לדעתה של דוקטור חסין.

מיקי הלוי: במקום שאני יושבת בו, אני לא קיבלתי תלונות של חולים רימטולוגיים שלא קיבלו הפניה.

מיקי הלוי: רופאים רימטולוגיים הם בדרך כלל יועצים, בהגדרה יועץ הוא יועץ לרופא והוא לא יועץ לחולה.

מיקי הלוי: אם רופא משפחה מטפל במישהו על בסיס שוטף ומפנה אותו למרפאה רימטולוגית לייעוץ, הוא מקבל את חוות הדעת של היועץ וממשיך את הטיפול.

מיקי הלוי: יכול להיות שבאיזשהו מקום יש בעיה, אבל סטטיסטית אצלי אין בעיה, אני לא ראיתי אותה.

מיקי הלוי: יכול להיות שבשוליים יש מקרים בודדים.

מיקי הלוי: אני לא רוצה להתערב, אבל בקופת-חולים כללית לפעמים מחוז אחד יכול לתת ומחוז שני זה כמו קופת-חולים אחרת כי הוא לא נותן.

מיקי הלוי: זה עניין מקומי וזאת לא בעיה של הכנסת אלא זו בעיה שצריך לפתור אותה במישור אזורי מקומי.

מיקי הלוי: מרחצאות מרפא היו פעם בסל קופת-חולים מכבי אבל מישהו החליט שמרחצאות מרפא הם לא טיפול רפואי שצריך להיות בסל.

מיקי הלוי: כמו שהתעמלות בן-אדם עושה לבד, הוא יכול לנסוע לים המלח לבד או לחמי טבריה.

מיקי הלוי: היה מי שהחליט להוציא את זה מהסל, זה כבר היה פעם אבל זה יצא.

מיקי הלוי: היום מרחצאות מרפא לא מוכר כטיפול רפואי במדינת ישראל בסל הבריאות.

מיקי הלוי: אם אתם רוצים, תעשו מלחמה ותכניסו.

מיקי הלוי: אם תכניסו, זה ייכנס.

מיקי הלוי: אצלנו אפילו הביטוחים המשלימים לא נותנים את זה.

מיקי הלוי: היום מרחצאות זה דבר נגיש.

מיקי הלוי: אפשר גם לעשות ג'קוזי בבית עם חול של ים המלח.

מיקי הלוי: יש היום כל מיני טיפולי מים שבעצם לא צריך לנסוע רחוק.

מיקי הלוי: בכל אופן מישהו החליט שזה לא יהיה בסל.

מיקי הלוי: עניין הפיזיותרפיה.

מיקי הלוי: הפיזיותרפיה, שנותנים 12 טיפולים בשנה לחולים כרוניים – כשיש מקרים אקוטיים, מטפלים בהם מיד בלי לספור.

מיקי הלוי: בסך הכל העליתם נושא והראיתם כמויות ונתונים מאוד מרשימים, לצערנו.

מיקי הלוי: יכול להיות שכל מי שמטפל ברפואה תעסוקתית צריך גם להידרש לזה.

מיקי הלוי: יכול להיות שגם כשאתם מציגים את הנתונים בקשר לסל, תגידו שתרופה כזאת חוסכת ניתוחים ואשפוזים, תוכלו לשכנע.

מיקי הלוי: יש גם קבוצות אחרות שבאים עם נתונים ומשכנעות.

מיקי הלוי: היום זה באמת לובי, צר לי להגיד.

מיקי הלוי: כל מה שאני רוצה לומר הוא שאם מדינת ישראל מכניסה משהו לסל, אנחנו נותנים אותו.

מיקי הלוי: אם מדינת ישראל מתמהמהת, הביטוחים המשלימים נותנים אותו בחמישים אחוז.

אנדריי דן וייטמן: לגבי הפניות לבתי-חולים.

אנדריי דן וייטמן: מי כמוך יודע שרוב האורתופדים עובדים היום בקהילה.

אנדריי דן וייטמן: כמה מנהלי מחלקות פנימיות אינם גם רימטולוגיים?

אנדריי דן וייטמן: אני בוגר איכילוב ואני יודע לספור אותם כי אני משם.

אנדריי דן וייטמן: אני מדבר על מנהלי מחלקות פנימיות שהם גם רימטולוגיים, כך שלומר כאן שיש רק יחידה אחת של רימטולוגיה באיכילוב, זה לא בדיוק כך.

אנדריי דן וייטמן: נכון, יש יחידה אחת, אבל יש ארבעה מנהלי מחלקות פנימיות שהם רימטולוגיים.

אנדריי דן וייטמן: מעלים את הנושא הזה בפורום של הכנסת, אבל אני חושב שאת זה אפשר להעלות בהסתדרות הרפואית שזה מקום שבו אפשר לעשות הגדרות מי מפנה למה ואיפה.

אנדריי דן וייטמן: אני חושב שההסתדרות הרפואית צריכה לתת את המענה, מי מטפל במה.

אנדריי דן וייטמן: כלומר, אם חולה עם כאב בפרק או מפרק פונה לאורתופד ואורתופד עושה לו טיפול כזה או אחר והוא צריך להגיע לרימטולוג, אלה הם כבר שיקולים של ההסתדרות הרפואית ולא השיקולים של הכנסת, עם כל הכבוד.

חיה קטן: בנכות כללית אנחנו בשלב ראשון צריכים לקבוע את דרגת החומרה של המחלה.

חיה קטן: בשלב שני אנחנו קובעים האם בגלל המחלה האיש צמצם את עבודתו, את ההשתכרות שלו או לא מסוגל לעבוד לגמרי.

חיה קטן: קח נכה משותק בשתי רגליו יושב בכיסא גלגלים, הוא נכה בביטוח לאומי או לא?

חיה קטן: תלוי מי האיש.

חיה קטן: יש לו נכות רפואית כי הוא משותק, אבל לא בהכרח הוא יהיה זכאי לקצבת נכות מביטוח לאומי כי אם ניתן לשקם אותו, ללמד אותו מקצוע, הוא יהיה עובד מחשבים וירוויח, הוא לא יהיה נכה לצורך גמלת נכות.

חיה קטן: המוסד לביטוח לאומי אינו מוסד רפואי.

חיה קטן: אני לא עושה אבחונים רפואיים אצלי, אני לא עושה בקרה על אבחונים שנעשו בחוץ.

חיה קטן: למעשה באופן תיאורטי, אם היה מגיע חולה או תובע עם מסמכים רפואיים מפורטים מהרופא המטפל שמתאר את כל מה שיש לו, היה מספיק רופא מטעמי, אפילו בלי לראות את החולה או לשמוע אותו, גם בלי לבדוק אותו, כדי לקבוע דרגת נכות רפואית לפי סדר המבחנים ואחר-כך בעזרת עובד סוציאלי שהוא פקיד שיקום לעשות הערכה תעסוקתית, האם הוא מסוגל לעבוד או לא.

חיה קטן: הטעות של האנשים בחוץ היא שהם חושבים שהם באים לביטוח לאומי לצורך אבחון רפואי.

חיה קטן: למעשה זה לא כך.

חיה קטן: אנחנו צריכים לקבל את כל הממצאים, את כל התוצאות מהרופאים המטפלים בחוץ.

חיה קטן: אנחנו צריכים להגיע במהירות אפשרות עם הכי פחות טרטור לאנשים להבחנה רפואית נכונה עד כמה שאפשר כדי לעזור לנו להגיע לשלב השני של כושר עבודה.

חיה קטן: הגענו כבר בקבוצות חולים אחרות לשיתוף פעולה הדוק עם הרופאים המומחים המטפלים בחוץ ואנחנו מקבלים מהם את מקסימום האינפורמציה לגבי החולים, כך שההשלמה שלנו היא מינימלית.

חיה קטן: לנו אין רשימה של מחלות.

חיה קטן: אם בא אלי חולה, לביטוח לאומי, לא כרופאה, אני צריכה לבדוק מה ההשלכה התפקודית.

חיה קטן: זאת אומרת, איך משפיעה מחלת הפרקים על התפקוד של האיש מבחינת תעסוקה, מבחינת עבודה.

חיה קטן: מאוד חשוב לי כרופא לדעת אם מדובר במחלה זאת או מחלה אחרת לצורך מיצוי זכויות סוציאליות, ולא חשוב אם האיש משותק בשתי רגליו כי הוא כך נולד, או היה לו שיתוק ילדים, או נפצע בגב, או נחבל, או עבר ניתוח ונשאר משותק.

חיה קטן: אותי מעניינת העובדה שהאיש משותק בשתי רגליו.

חיה קטן: אותו דבר כאן במחלות פרקים.

חיה קטן: מאוד יפה שישב מומחה למחלות פרקים בוועדות של המוסד לביטוח לאומי.

חיה קטן: מספר המומחים מועט ואין לי גם צורך בו.

חיה קטן: אם האיש בא עם מכתב מפורט, אבחנה, מהלך, טיפול, מה המשמעות של העומס הטיפולי על התפקוד היום יומי שלו, גם רופא פנימי היום יכול להחליט על דרגת תפקוד.

חיה קטן: זאת אומרת, אני לא באה לומר שזה מחלה כזאת או אחרת, לי זה לא חשוב.

חיה קטן: לכן במקרים האלה אני לא רואה פגיעה באיש אם יושב רופא פנימי מומחה ולא רימטולוג מומחה.

חיה קטן: השלב השני הוא כושר עבודה.

חיה קטן: לא בהכרח כל מי שחולה בדלקת פרקים, מיד הוא לא מסוגל לעבוד לגמרי או צמצם את ההכנסות שלו.

חיה קטן: בהחלט יכול להיות שיהיו אנשים חולים שלא עונים לתנאים של צמצום בכושר העבודה.

חיה קטן: בנוסף לזה שמקבלים קצבת נכות, החולים יכולים להיות מוגבלים בתפקוד יום יומי.

חיה קטן: לא מסוגלים להתרחץ לבד, להתלבש לבד, יש להם פגיעה קשה בתנועות הידיים, והם זכאים גם למה שאנחנו קוראים שירותים מיוחדים.

חיה קטן: 500 אלף איש במדינה חולים במחלות פרקים, מתוך כל החולים במדינה – לא רק במחלות פרקים – אנחנו נותנים על-פי התקנות הקיימות לקשים מאוד.

חיה קטן: זאת אומרת, בתוך מערכת נכות כללית היום אצלנו שכוללת חולי נפש, מחלות לב, מחלות סרטניות, בעיות אורתופדיות קשות, עיוורים וחרשים וכולי, יש לנו 113 אלף נכים היום שמקבלים קצבת נכות כללית בסך הכל בכל המדינה.

חיה קטן: זאת אומרת, בכל קבוצה אנחנו לוקחים את הקשים ביותר, מתוכם רק חלק קטן מקבלים גם את השירותים המיוחדים.

חיה קטן: זאת אומרת, קבוצה נבחרת עוד יותר קשה.

חיה קטן: אני רוצה שתבינו, אנחנו כביטוח לאומי לא מכסים את כל הצרכים, לא נותנים לכל מי שיש לו את הבעיות האלה.

חיה קטן: אם יורידו את הסף, אם יגידו לנו שאנחנו יכולים להוריד את רמת החומרה, שניתן לפחות מקרים חמורים גם כן – אנחנו הראשונים שנשמח לעשות את זה.

חיה קטן: לגבי ניידות.

חיה קטן: בניידות אנחנו משלמים ומשרד הבריאות עורך את הבדיקות.

חיה קטן: כלומר, אנחנו לא שותפים לבדיקות הרפואיות.

חיה קטן: הרשימה של המגבלות הרפואיות בניידות היא רשימה סגורה, מתייחסת אך ורק לבעיות ברגליים.

חיה קטן: זאת אומרת, בעיות תפקודיות קשות בידיים לא באות לידי ביטוי.

אמנון כהן: כמובן הייתי רוצה לדעת בנוגע לסל התרופות שצוין כאן, לפחות כל שנה להכניס תרופה אחת, היכן זה עומד, האם התרופה הייתה ברשימה אלא שמפאת חוסר בתקציב היא לא נכנסה אבל יש לכם חשיבה להכניס תרופה טובה אחת לסל.

קרני רובין: אני יכולה לומר שאנחנו מקבלים מעט מאוד קבילות בנושא של חולים ראומטיים.

קרני רובין: אני זוכרת קבילות בודדות לגבי הנושא של ים המלח.

קרני רובין: חבל, כי חלק מהלחץ שאתם יכולים להפעיל זה גם כשאנחנו מקבלים קבילות, אנחנו מעבירים אותן הלאה כנתונים סטטיסטיים שבמידה זו או אחרת אני משערת שעוזרים.

קרני רובין: בכל אופן, ברגע שמגיעות קבילות, אנחנו מעבירים הלאה.

קרני רובין: למשל, לגבי סלברה, לדעתי כמעט לא הגיעו קבילות.

קרני רובין: אם היו מגיעות, היינו מעבירים אותן.

קרני רובין: לגבי הסל.

קרני רובין: אין ויכוח שהקופות חייבות לתת מה שבסל.

קרני רובין: מה שלא בסל, הן לא חייבות לתת.

קרני רובין: בית-המשפט פסק שהסל הוא הרצפה.

קרני רובין: כדי להגדיל את זה, צריך להוסיף תקציב כי זה אומר הרחבת סל.

קרני רובין: כנ"ל לגבי התרופות.

קרני רובין: שוב, ככל שיהיו יותר תלונות, ככל שתפעילו יותר לחץ, ככה גדל הסיכוי שהדברים ייכנסו.

אמנון כהן: אני חושב שבמשרד הבריאות יש קצת אי-ודאות בין הרופאים, ואני חושב שאולי צריך להכין איזשהו עלון בשיתוף עם העמותה, שיותאם לאנשי מקצוע שידעו יותר פרטים.

אמנון כהן: רופא מתמחה בתחום מסוים לא בהכרח צריך לדעת את מה שקורה, אבל צריך שתהיה לו מודעות מינימלית.

אמנון כהן: אני חושב שצריך להקצות לזה משאבים, לשבת עם אנשי משרד הבריאות כי אני חושב שאינפורמציה יכולה לעזור.

אמנון כהן: צריך לתת את החומר הזה לקופות-החולים, לרופאי קופות-החולים.

אמנון כהן: אני חושב שאינפורמציה זה כוח, זה אמצעי חשוב מאוד בתחום שלכם עליו אתם נלחמים.

אמנון כהן: בבית המחוקקים יש לכם אותי, ואם תצטרכו עזרה, אני לרשותכם.

אמנון כהן: אני חבר בעוד מספר ועדות ואני יכול לעזור לכם גם בוועדת הכספים.

אמנון כהן: בעזרת חברי הכנסת נוכל לעזור לכם.

אמנון כהן: כל מה שקשור למוסד לביטוח לאומי, אני אבקש מהמנכ"ל, פרופסור שטסמן, חומר על נושא הניידות ולבדוק איך אפשר יהיה להעלות את הרף כדי שגם מקרים פחות קשים יוכלו לקבל את העזרה שהם זקוקים לה באופן יום יומי וכן גם בנושא הניידות.

אמנון כהן: אם צריך תקציב מסוים, אני מוכן ללמוד את הנושא ולעזור.

אמנון כהן: אם צריך לשנות איזושהי תקנה, נעזור לביטוח הלאומי.

אמנון כהן: אני אפנה לשר הבריאות בנושא הגדלת סל הפיזיותרפיה.

אמנון כהן: אחרי מה שלמדתם כאן, אני מבקש לקבל מכם שם של תרופה אחת לפחות, תרופה הכי חשובה עם פחות תופעות לוואי, תרופה שכבר מקובלת גם על קופות החולים, גם על משרד הבריאות וגם עליכם.

אמנון כהן: עם שם התרופה הזו אני אפנה למשרד הבריאות בעקבות הישיבה שהתקיימה כאן על-מנת שכולנו נפעל ביחד להכנסת התרופה הזאת לסל התרופות בשנה הבאה ועל-ידי כך עשינו משהו חשוב בנושא הזה.

אמנון כהן: אני רוצה להודות לכל המשתתפים כאן.

אמנון כהן: אני מצטער אם לא הספקתם להגיד עוד כמה דברים, אבל אני חושב שבגדול הבנו את המסר ואתם גם הבנתם איך צריך להמשיך לעבוד.

אמנון כהן: אמרתי לכם, תעזרו בי.

אמנון כהן: נמצאת כאן מנהלת הוועדה שהיא מאוד חרוצה ותוכל לכוון אתכם ולעזור לכם.

אמנון כהן: הבנתי שאתם לא פונים מספיק למרות שיש לכם הרבה בעיות ותלונות.

אמנון כהן: הממסד לא יודע את זה, ואם לא פונים, אף אחד לא יכול לדעת על כך.

אמנון כהן: תציפו את הגורמים במכתבים עם הבעיות האמיתיות שלכם.

אמנון כהן: יש לכם מה לספר.

אמנון כהן: את הכאב שלכם צריך לבטא גם למוסדות, גם לקופות החולים וגם לחברי הכנסת, כולל יושב-ראש ועדת הכספים.

אמנון כהן: אני אתן לכם את רשימת חברי ועדת הכספים, אליהם תפנו את הבקשות.

אמנון כהן: כך עשו כולם ותעשו זאת גם אתם.

אמנון כהן: תודה רבה לכם.