הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 15, פרוטוקול מספר 25, 2000-06-06 12:00

אמנון כהן: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה לפניות הציבור.

אמנון כהן: מטרתה של הישיבה היא פגישת היכרות בין הוועדה לפניות הציבור של הכנסת לבין האחראים על פניות הציבור ברשויות הנגב ובין נציבי פניות הציבור בגופים הממלכתיים.

אמנון כהן: ראשית, אני רוצה להודות ליושב ראש הכנסת, חבר הכנסת אברום בורג, על היוזמה הברוכה, שכל הוועדות של הכנסת ירדו היום לאזור הנגב.

אמנון כהן: הוועדה שלנו נבחרה להיות בבירת הנגב, כאן, בבאר שבע.

אמנון כהן: חשוב שנגיע למקומות שונים בארץ, אנחנו "עולים" אל העם.

אמנון כהן: אני לא משתמש במושג "יורדים" אל העם אלא עולים אל העם, העם תמיד מעלינו.

אמנון כהן: בשבוע שעבר קיימנו ישיבה בצפון, השבוע אנחנו בדרום, וזאת למעשה הפעם הראשונה שישיבות הוועדות השונות של הכנסת מתקיימות באזורים שונים בארץ.

אמנון כהן: אם הדבר יצליח, הרעיון יאומץ גם לאזורים אחרים.

אמנון כהן: אני מודה לחברי הכנסת שבחרו להגיע לדיון הזה, למרות שהם חברים בוועדות נוספות הם בחרו להגיע דווקא אל הוועדה לפניות הציבור ואני מודה להם על כך.

אמנון כהן: אני גם רוצה להודות לראש עיריית באר שבע, שמארח אותנו אצלכם, תודה רבה.

אמנון כהן: אני מקווה שבדיון הזה תבינו כיצד פועלת הכנסת וכיצד פועלים נציבי פניות הציבור.

אמנון כהן: המטרה היא, שתכירו את נציגי משרדי הממשלה השונים ותפגשו את אלה שנמצאים מאחורי הטלפון.

אמנון כהן: כמו כן, אנחנו נקיים היכרות עם נציגי רשויות הנגב.

אמנון כהן: נשתדל שנציגי משרדי הממשלה יענו על שאלותיכם, במידה ותהיינה שאלות שלא תקבלנה מענה מפאת הזמן, התשובות תעבורנה אליכם בכתב עם העתק לוועדה.

אמנון כהן: אני רוצה לפתוח את הדיון ולספר לכם בכמה מילים על עבודתה של הוועדה לפניות הציבור.

אמנון כהן: הוועדה הוקמה בקדנציה הקודמת, בכנסת שעברה, על ידי יושב ראש הכנסת לשעבר, חבר הכנסת דן תיכון.

אמנון כהן: זאת ועדה חשובה מאוד וטוב עשו שהקימו את הוועדה הזאת, ועדה שהציבור יכול לפנות אליה בכל בעיה, ועדה המקשרת בין הכנסת לממסד, ועדה שאכפת לה מהאזרחים.

אמנון כהן: אתם הנציבים ברשויות השונות ודאי נתקלים בבעיות האזרחים, ולא תמיד ניתן להיענות לבקשות השונות, יש לנו מסגרת חוק שאנחנו לא יכולים לחרוג ממנה, אבל חשוב מאוד לקבל את הפניה ולנתב אותה לגורמים המוסמכים.

אמנון כהן: גם אם התשובה היא שלילית, חשוב לתת מענה.

אמנון כהן: הוועדה מקבלת פניות מהציבור הרחב, הפניות והבעיות שמגיעות לוועדה הן מגוונות מאוד והן מגיעות מכלל אזרחי המדינה, יהודים, ערבים, דתיים, חילונים ואף עולים.

אמנון כהן: הוועדה מטפלת בכל הפניות, מנהלת הוועדה, שלומית קאולמן, מפנה את הבקשה על פי המשרד הייעודי שמטפל באותו תחום.

אמנון כהן: במידה והבעיה היא "תופעת מדינה" בעיה שחוזרת על עצמה, אנחנו מקיימים דיון בנושא בשיתוף עם נציגי משרדי הממשלה הקשורים לעניין, לברר האם יש פרצה בחוק או אולי צריך להתקין תקנות כאלה או אחרות, אנחנו בודקים את הדברים ומתקנים את העיוות.

אמנון כהן: השורה התחתונה היא, לתקן את המעוות על מנת שלא ייגרם עוול לציבור.

אמנון כהן: הוועדה לפניות הציבור כוללת את הקרן של יושב ראש הכנסת, קרן לנזקקים.

אמנון כהן: את הקרן הזאת מנהלת, הגברת לבנה דנקר, שבהמשך תציג בקווים כלליים, מהו גודל התקציב, איזה פניות מגיעות לוועדה, איך בכלל מגישים בקשה לוועדה.

אמנון כהן: היא גם תציין, האם יש קרנות נוספות או גופים נוספים שיכולים לעזור באותו עניין.

אמנון כהן: אנחנו גם נתקלים בבעיות כאלה, שהנציבים של פניות הציבור בכל מוסד לא זהים ומקבילים, כלומר, בעיר מסוימת מטפל בבעיה מסוימת עוזר ראש העיר ובאותה בעיה בעיר אחרת מטפל מבקר העירייה.

אמנון כהן: הנושא לא ממוסד ולצורך כך אנחנו עובדים כרגע על חוק, שימסד את הנושא ויתקין תקנות בעניין.

אמנון כהן: אנחנו רוצים שהנושא יהיה מוסדר, אני מקווה שכבר במושב הזה נגיע לפתרון.

אמנון כהן: כפי שכבר ציינתי, המטרה של הדיון היום, לשמוע את מגוון הבעיות של תושבי הנגב, כמו כן, ליצור היכרות אישית בין אנשי הנגב לנציבי הפונים הארציים.

אמנון כהן: ראשית, זכות הדיבור לראש העיר, מר יעקב טרנר, בבקשה.

יעקב טרנר: בוקר טוב, אני שמח לארח את הוועדה המכובדת, את הרשימה המאוד מרשימה של נציגי הממשלה, וכמובן את הנציגים השונים של רשויות הדרום.

יעקב טרנר: מזמן לא ישבנו בפורום כזה ואני מברך בראש ובראשונה על יוזמתו של אברום בורג, יושב ראש הכנסת.

יעקב טרנר: אני מקבל בשמחה רבה מאוד את יושב ראש הוועדה ואת שני חברי הוועדה שהצטרפו לוועדה.

יעקב טרנר: הגיע הזמן ליום דרום, אחרי שנה וחצי בתפקידי אני יכול לומר בהרגשת ביטחון עצומה, שקצת שכחו אותנו בבית.

יעקב טרנר: אני מרגיש את עצמי לפה ולדובר להרבה רשויות שקול זעקתן לא נשמע.

יעקב טרנר: העיר באר שבע היום מתקרבת ל-200 אלף תושבים, 185 אלף תושבים ועוד 23 אלף סטודנטים, מתוכם 15 אלף הלומדים באוניברסיטת בן-גוריון ועוד 8,000 סטודנטים הלומדים בשתי מכללות, בסך הכל כ-23 אלף סטודנטים.

יעקב טרנר: יש לנו עיר שמתחילת דרכה היא עיר קולטת עלייה.

יעקב טרנר: קליטת העלייה בעשר השנים האחרונות הייתה דרמטית וגרמה לעלייה משמעותית מאוד במספר תושבי העיר.

יעקב טרנר: בעשר השנים האחרונות הצטרפו אלינו כ-55 אלף עולים ממדינות ברית המועצות לשעבר, ועוד 8,000 עולים מאתיופיה.

יעקב טרנר: אצלנו גרה העדה הגדולה ביותר במדינת ישראל.

יעקב טרנר: כל עלייה חדשה שמגיעה לארץ, 14 משפחות קובניות או כמה משפחות תימניות - יהודים מתימן שהגיעו זה עתה - כולם מוצאים עצמם בצורה זאת או אחרת בבאר שבע.

יעקב טרנר: זה כמעט חלק מהטבע, כאשר יש עלייה חדשה, באר שבע מייד מצטיירת כמקום הטבעי ביותר שקולט עלייה.

יעקב טרנר: אנחנו עושים זאת באהבה, אבל זה מביא לנו לבעיות לא פשוטות.

יעקב טרנר: העיר באר שבע, שהיא עיר ואם בישראל כמו ערים אחרות במרכז הארץ, אבל לנו, בשונה מהערים שעליהן אני מדבר, 23% מהתושבים חבורים לאגף הרווחה.

יעקב טרנר: 12 אלף משפחות בבאר שבע קשורות בצורה כזאת ואחרת לאגף הרווחה של העירייה וזה מלמד מה משמעותם של הדברים.

יעקב טרנר: התקציב של עיריית באר שבע הוא בהיקף של 700 מיליון שקל והוא אמור בעצם לתת מענה לכל השירותים הניתנים לעיר ולהתפתחות העיר בעתיד.

יעקב טרנר: אבל תקציב של 700 מיליון שקל בעיר שיש בה כ-200 אלף תושבים, זה מספר מאוד נמוך.

יעקב טרנר: צריך להבין למה?

יעקב טרנר: כי תקציב באופן עקרוני בנוי משני חלקים, מהכנסות מארנונה וממה שממשלת ישראל מקציבה בנתיבי החינוך והרווחה לעיר.

יעקב טרנר: מדינת ישראל עושה את שלה, זה שהיא משלמת את הכספים מאוחר ובינתיים גורמת לנו לצרות צרורות, לחובות לספקים ולאחרים, זה סיפור בפני עצמו שלדעתי צריך להיפתר אחת ולתמיד בכל מדינת ישראל, אבל הבעיה שלנו, מנקודת התצפית של הארנונה, היא בעיה שעיר כמו באר שבע, שאין לה מספיק תעשייה, שאין לה מספיק תיירות, שאין לה מספיק מסחר, שאין לה מספיק, עיר בסדר גודל של 200 אלף תושבים בכל מקום במדינת ישראל, אתה תמצא מקורות ארנונה הרבה יותר גבוהים.

יעקב טרנר: וכאשר מקורות הארנונה יותר גבוהים, התקציב גבוה יותר, ושהתקציב גבוה יותר אתה יכול לעשות הרבה יותר דברים.

יעקב טרנר: צריך להבהיר, שהתקציב של 700 מיליון שקל לבאר שבע, כולל בתוכו 60 מיליון שקל החזרת חובות עבר ועוד 35 מיליון שקל שמראש בנויים בתקציב כגירעון צפוי לסוף השנה.

יעקב טרנר: 100 מיליון שקל, שכאילו יש לנו אותם בתקציב, הם בכלל לא בתקציב, זה החזר חובות.

יעקב טרנר: מאיפה החובות?

יעקב טרנר: כאשר נכנסתי לתפקידי, לפני שנה וחצי, מצאתי על השולחן 308 מיליון שקל גירעון.

יעקב טרנר: בדיוק חצי מתקציב העירייה לפני כשנה.

יעקב טרנר: את זה אני צריך להחזיר.

יעקב טרנר: כל תוכנית ההבראה הכי טובה שבעולם לא תצליח להחזיר לנו את הדבשת הזאת ולא תצליח ליישר את הגיבנת.

יעקב טרנר: שואלים אותי, היית מפכ"ל, מה, לא תתגבר?

יעקב טרנר: אני עונה: אי אפשר, אף אחד לא יכול להתגבר.

יעקב טרנר: הגאון הגדול ביותר שמקבל כזאת גיבנת – לא מסוגל להתגבר עליה.

יעקב טרנר: צריך להציג תוכנית הבראה, איך פותרים את העניין?

יעקב טרנר: לקצץ בכוח אדם, שאין לנו יותר מדי, לקצץ בשירותים, בחינוך וברווחה, כי החינוך והרווחה הם הזללנים העיקריים של התקציבים.

יעקב טרנר: מה זה אומר לקצץ ברווחה ובחינוך?

יעקב טרנר: להחליט שאנחנו לא יכולים לתת לילדים הסעות, להחליט שאנחנו לא יכולים לתת אוכל לאנשי הרווחה, להחליט שאנחנו לא מסוגלים לטפל בילדים בסיכון, להחליט שאנחנו לא מסוגלים לטפל בזקנים ובאנשים קשיי יום.

יעקב טרנר: הסיפור הזה של תוכנית הבראה לגבי יישובי הדרום – ובעניין הזה אני מוכרח לומר לכם, שגם באר שבע היא יישוב דרומי – הוא קשה ליישום, אלא אם כן אומרים, אין ברירה, צריך לחתוך, אבל אי אפשר לומר זאת.

יעקב טרנר: יש ערים במדינת ישראל המקבילות לנו, אני לא רוצה להזכיר את שמן, ערים הנמצאות צפונית לקריית גת ומשם מתחילה הבעיה.

יעקב טרנר: יש ערים במדינת ישראל, שסדר גודל האוכלוסייה שלהן זהה לזה של באר שבע, אבל התקציב שלהן גדול ב-200 מיליון שקל.

יעקב טרנר: ישנה עיר אחת עם 250 מיליון שקל יותר משלנו, יש עיר אחרת שהתקציב שלה גבוה משלנו ב-100 מיליון שקל כאשר מדובר באותו סדר גודל של אוכלוסייה.

יעקב טרנר: מה משתמע מכך?

יעקב טרנר: שאנחנו לא יכולים לספק את כל השירותים כי לנו יש 600 מיליון שקל - לא 700 מיליון שקל אלא 600 מיליון שקל כי 100 מיליון שקל זה החזר חובות - ולכן אנחנו אמורים לתת שירות שעיר אחרת נותנת עם 900 מיליון שקל תקציב, כלומר 300 מיליון שקל יותר משלנו.

יעקב טרנר: המשמעות היא, סבסוד טוב יותר, תמיכה טובה יותר בתרבות, תמיכה טובה יותר במוסדות דת, תמיכה טובה יותר ברווחה, וכאשר אותה עיר רוצה לבנות היכל תרבות היא עושה זאת מתוך הקופה של העירייה, היא לא צריכה את המענקים של ממשלת ישראל כי היא מסתדרת לבד.

יעקב טרנר: נכון שכל העיריות צועקות שחסרים תקציבים, אבל יש אחד שצועק חסר, שתקציבו הוא 600 מיליון שקל, ויש אחר שצועק שתקציבו חסר כשיש לו תקציב של 900 מיליון שקל.

יעקב טרנר: תקציב שאתה כל יום נלחם למענו, זה תקציב שאתה לא יכול לתת בעזרתו סבסוד לילדים בחברה למפעלי תרבות.

יעקב טרנר: עיר כמו שלנו, שקורעת את עצמה, מצליחה לגרד 3 מיליון שקל על מנת לסבסד את החוגים שניתנים ל-42 אלף ילדי באר שבע.

יעקב טרנר: 42 אלף ילדים אמורים לקבל חוגים מסובסדים, אבל יש הבדל אם מסבסדים אותם ב-3 מיליון שקל לעומת אם מסבסדים ב-10-15 מיליון שקל כפי שנותנים במקומות אחרים.

יעקב טרנר: למה במקומות אחרים נותנים כל כך הרבה?

יעקב טרנר: כי יש להם.

יעקב טרנר: כולנו רוצים לתת הרבה אבל אין לנו, צריך להחליט מאיפה לא נותנים.

יעקב טרנר: זה באופן טבעי גורם לכך, שכאשר מגיע לכאן במסגרת העלייה החדשה מתאבק בעל שם עולמי, בחור צעיר, הוא רוצה להיות כאן, משפחתו כאן, אבל עיר צפונית מציעה לו דירה, מציעה לו כסף, וכך היא מנצחת אותנו.

יעקב טרנר: עם הקושי הזה קשה לערים הדרומיות להתמודד, הרי אנחנו לא נפרוץ בנקים כדי לסדר לעצמנו תקציבים.

יעקב טרנר: אם אנחנו מצליחים להגיע להישגים למרות התנאים הללו, אני אומר לכם, יש כאן ראשי מועצות וראשי ערים גאוניים, שאי אפשר שלא להעריך את העבודה היוצאת מן הכלל שהם עושים אם הם מגיעים לאן שהם מגיעים.

יעקב טרנר: המשימות שלנו כבדות, אתם חושבים שאנחנו אוהבים את העובדה, שבמבחני הבגרות אנחנו מככבים באזור ה-40% הצלחה?

יעקב טרנר: תסתכלו על כל הערים הדרומיות ותסתכלו על הערים הצפוניות, למה אנחנו מגיעים ל-40% הצלחה ולעומת זאת רמת השרון והרצליה ל-65% הצלחה?

יעקב טרנר: מפני שהילדים מטומטמים?

יעקב טרנר: הילדים שלנו בסדר גמור, הסיבה היא מצב סוציו-אקונומי נמוך.

יעקב טרנר: בבאר שבע יש בתי ספר שרמת ההצלחה של הילדים בבגרויות הם בדיוק כמו ברמת השרון, אבל זה רק שלושה בתי ספר מקיפים מתוך 10-13 בתי ספר, בתי הספר האחרים הם בעלי אחוזי הצלחה נמוכים מאוד.

יעקב טרנר: אתה בודק את העניין ואתה מגלה, שבתי הספר בעלי אחוזי הצלחה הם בתי ספר השייכים לשכונות מבוססות, משפחות עם הכנסה ממוצעת ומעלה, ואילו במקומות שאחוזי ההצלחה נמוכים, 30 אחוזי הצלחה בבגרות, אתה מוצא את הסיפור הידוע של מצב סוציו-אקונומי נמוך.

יעקב טרנר: הנושא התקציבי משפיע ישירות על דמות הדור הבא של העיר הזאת ושל ערים נוספות בדרום, זאת האמת, אנחנו מקבעים את דמותנו לשנים הבאות.

יעקב טרנר: אם לא נשים את הבעיה על השולחן, בעוד עשר שנים יכתוב מבקר המדינה, ששום דבר לא השתנה, 50 שנה לא קרה שום דבר בדרום.

יעקב טרנר: זה שיש התפתחויות כלשהן, אנחנו יודעים, בונים, מפתחים כבישים וכו', אני מודיע לכם, אנחנו עושים זאת בעזרת הארנונה המעטה, אבל אם מדינת ישראל לא תשלים לנו השלמה הכרחית היסטורית, מה שלא קיבלנו באופן טבעי, ואם היא לא תתקן את הליקוי היסודי הזה, אנחנו לא נצליח להמריא כי הכנפיים שלנו הן קטנות מדי יחסית לגוף שצריך להתרומם, זה לא שהגוף שמן אלא הכנפיים רזות.

יעקב טרנר: אני לא יודע אם יש מדינה כל כך מסובכת ויומה כל כך קשה כמו מדינת ישראל, אבל למרות זאת, כולנו חיים פעם אחת ויש לנו מחויבות היסטורית גם לדור הזה וגם לדור הבא.

יעקב טרנר: 42 אלף ילדי באר שבע צריכים לקבל את התשובות מאתנו.

יעקב טרנר: היו ימים בקונסרבטוריון של באר שבע ש-1,200 ילדים למדו מוסיקה, היום יש רק 640 ילדים, העיר גדלה פי שלוש מאז ומספר הילדים ירד לחצי.

יעקב טרנר: זה מספר מדהים.

יעקב טרנר: כשאתה שואל למה?

יעקב טרנר: להורים אין כסף לממן את החוגים והעירייה לא יכולה לסבסד אותם כי אין לנו את היכולת לסבסד.

יעקב טרנר: אני יכול לספר לכם על פרוייקטים, על כספי מדינה שמושקעים כאן, אבל ביום יום, אותו תזרים מזומנים שאנחנו זקוקים לשגרת היום, אין לנו כי המדינה לא נותנת לנו תקציב לכך אלא במסגרת החשבון של תוכנית ההבראה, תוכנית הבראה שדורשת במקרה שלנו למכור נכסים בהיקף של 60 מיליון שקל, מי קונה היום נכסים בשווי של 60 מיליון שקל כשיש מיתון וכשיש סימני שאלה לגבי השקעות?

יעקב טרנר: לא קונים ולכן אתה לא יכול לעמוד בתוכנית ההבראה.

יעקב טרנר: כשיש 308 מיליון שקל גירעון, אתה חייב כסף למישהו, החובות האלה גורמים לכך, שעיריית באר שבע נותנת את ידה לפשיטות רגל של חברות, של קבלנים ושל ספקים כי אנחנו לא משלמים להם.

יעקב טרנר: אני רואה את העיניים שלהם ואני מבין את גודל הנזק שאני עושה להם, זה ממש עוול, אני מחסל חברות בשל אי תשלום.

יעקב טרנר: אני לא מדבר על כאלה שלא רוצים להיכנס אתנו להסכמים, ואם הם כבר נכנסים, מראש הם מעלים את המחירים ב-20% במסגרת החשבון העתידי שלא נשלם להם ונצטרך להביא בחשבון את ההצמדה והריביות.

יעקב טרנר: אני יכול להמשיך, אבל לא רוצה שהבעיה של באר שבע תפריע ליום הזה שאמור להיות יום חשוב מאוד.

יעקב טרנר: הייתי עושה שקר בנפשי אם לא הייתי אומר לכם, שהבעיות קשות מאוד וכל הרצונות הטובים של הוועדה וכל הרצונות הטובים של בכירי השלטון, מזה לא יוצא מספיק.

יעקב טרנר: האחריות שלנו כלפי העיר הזאת הרבה יותר גדולה מאשר כל הבטחתו של איש ציבור, יהיה מורם מהעם כפי שיהיה, זה בכלל לא חשוב.

יעקב טרנר: החובות שלנו לאוכלוסיית הדרום, לאוכלוסיית באר שבע ולדור הבא, לא יבואו לידי ביטוי אם לא נקבל עזרה של ממש ממדינת ישראל, הכל יישאר בגדר דיבורים.

אמנון כהן: תודה לראש העיר, אנחנו מזדהים עם כל מילה שאמרת, בתפקידי הקודם כיהנתי כממלא מקום ראש עיר והדברים מדברים אליי, אין ספק שיש הרבה מה לעשות עם הקשר בין שלטון המרכז לבין השלטון המקומי, מבחינה היסטורית הכל מתנהל כל כך הרבה זמן ואנחנו נשתדל אט אט לשנות את מה שניתן.

אמנון כהן: בסיום הדיון אתייחס לדבריו של ראש העיר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי, יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת אמנון כהן, ידידי, חבר הכנסת יורי שטרן, ראש העיר, מר יעקב טרנר, חברים נכבדים, אני חבר הכנסת עבד אלמאלכ דהאמשה, יושב ראש הרשימה הערבית המאוחדת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו סיעה המונה חמישה מנדטים בכנסת ובוחריה הוא הציבור הערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש עוד חמישה נציגים כאלה מסיעות שונות בכנסת המייצגים את הציבור הערבי, בסך הכל עשרה מנדטים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא מתכוון להאריך בדברים, באנו לשמוע ולא להשמיע, אבל ישנן כמה נקודות שאני חייב לגעת בהן ואולי יש בכך כדי לתרום לדיון שלנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מסכים עם כל מילה של ראש העיר בכל הקשור למצב הכלכלי והמצב הסוציו-אקונומי בו נתונה העיר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה להוסיף אדוני, שבעיר באר שבע, באזור שלך ובדרום בכלל ישנה אוכלוסייה עוד יותר חלשה, ענייה יותר וסובלת, אוכלוסייה המונה 40% מאוכלוסיית הדרום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא רק שהאנשים הללו סובלים ממחסור ועוני, הם סובלים מחוסר בתשתית יסודית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה לדבר על הדברים שיש בידי הרשויות המקומיות על מנת לפתור את הבעיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שאלתי, כמה ערבים עובדים בעיריית באר שבע?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אמרו לי: יש מספר אנשים שעובדים בניקיון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כך המצב הוא גם ברשויות המקומיות האחרות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: התעניינתי גם במדור תלונות ציבור, שמעתי טענות, שכאשר מגיעה תלונה מתושב ערבי מתייחסים אליה אחרת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו מדברים על בירת הדרום, עיר ואם בישראל, בעיר הזאת מסתובבים אלפים רבים של ערבים מוסלמים הן כתושבים, כתיירים, כעובדים ופועלים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בעיר הזאת קיים מסגד ואני שואל, למה שלא ייפתח המסגד לציבור הזה על מנת שיתפלל בו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי לשם כך הוא קיים ואינני יכול להבין, איך מחזיקים אותו למטרות אחרות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הבטחתי לקצר, אני מאחל לכולנו דיון יעיל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני פונה לכל בעל תפקיד ובעל סמכות – אני מתכוון לאלה שבשלטון המקומי – יש בידכם לעשות, אומנם מול השלטון המרכזי אתם סובלים ממחסור, אבל אתם יכולים להיענות לציבור שתלוי בכם, הציבור המקומי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: העשייה רבה גם במישור השלטון המקומי וגם במישור השלטון המרכזי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוועדה הזאת איננה חלק מהשלטון היא גם איננה בעלת סמכויות שלטוניות, לא נוכל לעשות רבות, אבל להיות לכם לפה ולנסות להזיז דברים, אנחנו כן נעשה ואני מקווה שכולנו נצליח בכך.

אמנון כהן: אני מבקש מלבנה דנקנר, מרכזת קרן יושב ראש הכנסת לנזקקים, לפרט על הוועדה שבאחריותה.

לבנה דנקר: אני רואה עצמי כהמשך טבעי לדבריו של כבוד ראש העיר ושל חבר הכנסת דהאמשה, למצוקה הכלכלית שקיימת בדרום, ואני אומר על המעט שאני יכולה לעזור בנושאים הללו.

לבנה דנקר: קרן יושב ראש הכנסת הוקמה בקדנציה הקודמת, זה היה הרעיון של יושב ראש הוועדה הקודם, חבר הכנסת רפי אלול, ויושב ראש הכנסת דאז, דן תיכון, נתן את ברכתו להקמת המפעל הזה.

לבנה דנקר: פנינו לוועדה הציבורית לקביעת ייעודם של עזבונות, לקבל תקציב דוגמת קרן נשיא המדינה וקרן ראש הממשלה, ואכן נענינו בחיוב.

לבנה דנקר: באותה שנה קיבלנו 3 מיליון שקלים ופעלנו על פי ההנחיות שקיבלנו מהוועדה הציבורית.

לבנה דנקר: הקריטריונים שנקבעו על ידי הוועדה הציבורית כלהלן: הקרן תיתן הקצבות אך ורק ליחידים, לא לעמותות, לא לתאגידים, אלא רק בקשות פרטניות.

לבנה דנקר: הסכום לא יעלה על 1,500 שקל, במקרים מסוימים עד 3,000 שקלים וזה באישור יושב ראש הכנסת.

לבנה דנקר: אם הוועדה מצאה לנכון לתת למישהו יותר מ-3,000 שקלים, עליה לפנות לוועדה הציבורית לקבל את אישורה לכך, אך כדבר הזה לא קרה בינתיים.

לבנה דנקר: לשם כך הוקמה ועדה מייעצת שבראשה מכהן יושב ראש הוועדה לפניות הציבור, בזמנו היה רפי אלול, היום, חבר הכנסת אמנון כהן, יועצת משפטית של הכנסת, עובדי כנסת, נציג של הוועדה הציבורית ונציג של משרד העבודה והרווחה.

לבנה דנקר: מי הפונים לקרן יושב ראש הכנסת?

לבנה דנקר: אפשר לומר, שהפונים הם מכלל שכבות האוכלוסייה, מאזרחים ותיקים, אפילו אזרחים שנלחמו במלחמת העולם השנייה ונמצאים במצוקה.

לבנה דנקר: עולים חדשים – רובם.

לבנה דנקר: עובדים סוציאליים, בשם הפונים שלהם.

לבנה דנקר: כמו כן גם מרכז השלטון המקומי פונה אלינו, עמותות, מוסדות, אף על פי שאיננו יכולים לעזור להם, ישיבות – עבור תלמידים הלומדים בישיבות - מתנ"סים, אפילו קצינות ת"ש בצה"ל פונות אלינו, ארגונים שונים, שרים, חברי כנסת, עובדי כנסת ואפילו ועד הגמלאים של הכנסת, הפונים אלינו בשם הנזקקים.

לבנה דנקר: מהו חתך הסוציו-אקונומי של הפונים?

לבנה דנקר: נכים, חולים החולים במחלות שונות כולל כתוצאה ממלחמה, תאונות דרכים ורדיפות הנאצים.

לבנה דנקר: חולים במחלות קשות ומחלות סופניות, משפחות מרובות ילדים, אלמנות, גרושות, אנשים ערירים, אפילו סבתא המגדלת את נכדיה, נשים מוכות, נרקומנים, אלכוהוליסטים, חסרי בית, קשישים, מובטלים והרשימה עוד ארוכה.

לבנה דנקר: מהם הקריטריונים?

לבנה דנקר: הקריטריונים שקבעה הוועדה הציבורית היא, לסייע לנזקקים במצוקה.

לבנה דנקר: אנחנו קובעים את הקריטריונים על פי מה שאנחנו רואים לנכון לקבוע.

לבנה דנקר: אנחנו נותנים ציוד לבית כגון: מכונת כביסה, תנור, מיטות, מקלטי טלוויזיה, אפילו לאנשים ערירים שלא יוצאים מהבית, דודי שמש, שיפוצים כלליים, סורגים לבתים שאין להם ביטחון מספיק, אפילו פלדלת, הכל תלוי במקרה.

לבנה דנקר: עוד אנחנו נותנים ביגוד והנעלה, מזון, תרופות, טיפולי שיניים וטיפולים רפואיים.

לבנה דנקר: אני יכולה לומר לכם, שלצערי 70% מהבקשות הן עבור טיפולי שיניים.

לבנה דנקר: הוועדה מספקת מכשירי שמיעה רבים לילדים, לקשישים, עוד היא נותנת ציוד רפואי כמו עגלות נכים, מיטות נכים וכדומה.

לבנה דנקר: שכר לימוד לילדי משפחות במצוקה שלא יכולים לשלם את מה שדורש מהם בית הספר, ספרים לילדים, ציוד לימודי וכו'.

לבנה דנקר: הוועדה גם נענית למצוקה כלכלית באופן כללי, אנשים רבים נמצאים בחובות ולכן הם פונים אלינו.

לבנה דנקר: אנחנו נותנים מחשבים לילדים במצוקה, לילדים שיש להם קשיי לימוד, לנכים שמרותקים בבית והמחשב הוא העיסוק היחיד שלהם, אפילו מכשירי פקס לאילמים.

לבנה דנקר: הייתה לנו בקשה אחת של מכשיר סלולארי, אבל טרם דנו בה.

לבנה דנקר: טלוויזיות במעגל סגור לעיוורים ולחולי סרטן, מכשירי וידאו לבתי ספר ולילדים נזקקים, סיוע בשכר דירה, נסיעות לחו"ל לטיפולים רפואיים, ניתוחים, השתלות וכו'.

לבנה דנקר: זה אופיין של הפניות ואנחנו משתדלים להיענות לכל בקשה שכזאת.

לבנה דנקר: במה הוועדה לא עוזרת?

לבנה דנקר: בעיות של שכר דירה – במקרה פנתה אליי בחורה, נדמה לי מבאר שבע, בחורה צעירה שטוענת כי אין לה איפה לגור, גברים אונסים אותה, היא גרה בינתיים אצל אדם שנותן לה מחסה אבל הוא מבקש שכר דירה.

לבנה דנקר: מקרה כזה לא יקבל מענה בוועדה, למה?

לבנה דנקר: היא רוצה שכר דירה, אנחנו נותנים 1,500 שקלים, ב-1,500 שקלים מה היא יכולה לשלם, שכר דירה של חודש או חודשיים?

לבנה דנקר: בקושי רב.

לבנה דנקר: מה יהיה אחר כך?

לבנה דנקר: אם היא אינה עובדת, הכסף ירד לטמיון.

לבנה דנקר: הוועדה עושה את שיקוליה, בנקודה הזאת צריך לטפל באופן פרטני, זאת בעיה רצינית.

לבנה דנקר: במקום שניתן לבחורה הזאת 1,500 שקלים שירדו לטמיון, מוטב לנו לתת לקשיש עם בעיות שמיעה לשם קניית מכשיר שמיעה.

לבנה דנקר: לכן, בדרך כלל אנחנו לא נעתרים לבקשת שכר דירה.

לבנה דנקר: הוועדה גם לא נעתרת לפונים שטוענים שיש להם חובות ועיקולים.

לבנה דנקר: הוועדה בדרך כלל גם לא מאשרת שיפוצים, אך הכל תלוי במקרה, כאשר המקרה נדון בוועדה, הוועדה קוראת דוח סוציאלי, שוקלת ומחליטה בעניין.

לבנה דנקר: ישנה בעיה של השתלות וטיפולים רפואיים, מדובר בסכומים אדירים של 200-300 אלף דולר.

לבנה דנקר: הוועדה תהיה אכזרית אם היא לא תאשר 1,500 שקלים או 3,000 שקלים אבל זו טיפה בים, לכן במקרים כאלה אנחנו מבקשים מקורות מימון.

לבנה דנקר: כלומר, אם אנחנו רואים, שקרן הנשיא נתנה, קרן ראש הממשלה נתנה, מחלקת הרווחה בעירייה נתנה וגייסו מאנשים טובי לב, גם הוועדה מאשרת.

לבנה דנקר: אבל כאשר הפניה הראשונה אלינו, בדרך כלל היא נדחית בפעם הראשונה עד שמביאים מקורות מימון.

לבנה דנקר: מחודש מאי 1998 ועד נובמבר 1999 אישרה הקרן תרומות ל-1045 בקשות, 51 בקשות לא אושרו מהסיבות שציינתי, וכרגע אצלי ממתינות לאישור 1265 בקשות.

לבנה דנקר: המצב של הוועדה השנה די קשה, קיבלנו מהאפוטרופוס הכללי 2 מיליון שקל, שחצי מזה הלך לקרן לסיוע לסטודנטים, מלגות לסטודנטים נזקקים, זאת אומרת, שהשנה הזאת נותרתי עם מיליון שקלים.

לבנה דנקר: בכסף הזה לא אוכל לתת לאנשים רבים, משהו בסביבות 660 נזקקים.

לבנה דנקר: מה גם שהחודש אני מתחילה לחלק צ'קים שממתינים עוד מהשנה שעברה, שאושרו אך היו מוקפאים עד לקבלת תקציב נוסף.

לבנה דנקר: לוועדה מגיעות מדי יום כ-20-30 בקשות.

לבנה דנקר: אני יכולה לומר לכם, שידי קצרה מלהושיע, אני נותנת מה שאני יכולה.

אמנון כהן: לבנה, תאמרו לנו, למי עוד אפשר לפנות במידה והוועדה לא מאשרת או שאין לה תקציב.

לבנה דנקר: יש את קרן הנשיא, קרן ראש הממשלה, אבל היום כולם במצוקה, השנה האפוטרופוס הכללי קיצץ מאוד בתקציבים, אני יודעת שגם שם המצב די קשה.

לבנה דנקר: יש קרנות שונות, מי שיירצה שייפנה אליי ואוכל להפנות אותו נקודתית על פי אותה הבעיה.

לבנה דנקר: איך פונים אלינו?

לבנה דנקר: הבאתי לכאן טופס, טופס פניה לקרן.

לבנה דנקר: הכל צריך להיעשות דרך מחלקת הרווחה של הרשות המקומית, אך ורק דרך מחלקת הרווחה של הרשות המקומית או של בית חולים או של גוף אחר שיש עובדת סוציאלית שמכירה את הבעיה.

לבנה דנקר: לטופס יש לצרף דוח סוציאלי מפורט על מצב המשפחה, אישורים רפואיים אם יש, אישורים מביטוח לאומי, צילום תעודת הזהות והצעת מחיר – תלוי בבקשה, אם מדובר ברכישת ציוד או קניית מכשיר רפואי, יש לצרף הצעת מחיר רשמית, לא על נייר סתמי אלא הצעה רשמית – יש לציין את מספר העמותה או מספר זהות של הרופא המטפל.

לבנה דנקר: אם אני לא מקבלת את החומר במלואו, אני מחזירה אותו לעובדת הסוציאלית ואני מבקשת, אנא השלימי הפרטים החסרים.

לבנה דנקר: את כל הפרטים אני מקלידה במחשב ומביאה את הבקשה לוועדה המייעצת בראשות חבר הכנסת אמנון כהן ואנחנו מחליטים כמה לתת.

יוסי אלבז: שאלה ללבנה, כמה קיבל הדרום מתוך הנתח הכללי?

לבנה דנקר: אני לא יכולה לענות על השאלה הזאת, הנושא הזה עדיין אינו בתוך המחשב ולכן אני לא יכולה לעשות את הפילוח.

לבנה דנקר: אני יכולה לומר לך, שהעיר שמחזיקה באליפות היא עכו, אור-עקיבא ובאר שבע.

לבנה דנקר: קריית גת גם פנו אבל טרם קיבלו כי פנו כאשר לא היה תקציב.

יוסי אלבז: חלקנו הגדול – אני לפחות – נתקלים לראשונה בקרן הזאת.

יוסי אלבז: האם לא כדאי להוציא פרסום למחלקות הרווחה וליידע על הקרן הזאת?

לבנה דנקר: היה פרסום.

לבנה דנקר: כאשר יושב ראש הכנסת הכריז על הקרן, היה פרסום בעיתון.

אמנון כהן: אולי באמת יש לרענן זאת מדי פעם.

יוסי אלבז: אי אפשר לעשות פרסום חד פעמי, צריך לחדש מדי פעם.

אמנון כהן: אני בדעה, שיש לפרסם את הנושא פעם בשנה, ואם אנשים מתחליפים בתפקידם, זה יבוא לידיעתם.

לבנה דנקר: אני אעביר זאת לגורמים המתאימים.

אמנון כהן: אני מבקש מנציגי רשויות הנגב להעלות את הבעיות, נציגי רשויות הממשלה יירשמו את הדברים, את שם הנציגים ומאין, אם נספיק עד תום הדיון לענות להם, נענה, אם לא, נענה להם בכתב עם העתק לוועדה.

סלימן אלבדורה: אני רוצה להתחיל מאיפה שסיים חבר הכנסת דהאמשה, ולומר, שיש אוכלוסייה שלא נמנית על הרוב, אבל בכל זאת יש לנו שותפים מקופחים מבחינת התייחסות.

סלימן אלבדורה: לפני כחודש קראתי בעיתון על בחור בשם ביטון, הבחור סיים את האוניברסיטה במקצוע נדרש, פנה לעשרה מקומות עבודה וכתב את שמו ושם משפחתו: ביטון.

סלימן אלבדורה: כל מקומות העבודה החזירו לו תשובה שלילית.

סלימן אלבדורה: הוא שינה את שם משפחתו לשם אשכנזי ופנה לאותם עשרה מקומות עבודה, ששה מתוך אותם מקומות עבודה, הזמינו אותו לריאיון.

סלימן אלבדורה: זה קורה כאשר הביטון הזה הוא יהודי, אני שואל, מה היה קורה אם הביטון הזה היה ערבי?

אמנון כהן: בוא נתמקד בבעיה.

אמנון כהן: בנושא הזה יש בעיות קשות עם מכלול האוכלוסייה, גם במגזר העולים, אתיופים, רוסים וכו'.

סלימן אלבדורה: אני רק מציין שיש לנו שותפים למקרים דומים.

סלימן אלבדורה: אדוני ראש העיר, בעיר באר שבע קיים בית ספר "ניב", אוכלוסיית בית הספר היא תלמידים בדואים ברובם, 80 תלמידים הלומדים בחינוך המיוחד.

סלימן אלבדורה: הרשות משלמת עבור כל תלמיד, אגרת תלמיד חוץ 6,000 שקלים.

סלימן אלבדורה: יתרה מכך, מנהלת בית הספר פונה מדי פעם לאותן רשויות בדואיות בפניות שונות כמו למשל: בבקשה תארגנו אוטובוס לטיול, תארגנו פקס ובקשות נוספות.

סלימן אלבדורה: אני אישית תרמתי לא מעט פעמים להסעת תלמידים לטיולים.

סלימן אלבדורה: עבור 80 תלמידים יש תקציב של 500 אלף שקל בערך.

סלימן אלבדורה: ברצוני לשאול, לאן הכסף הזה עובר?

סלימן אלבדורה: אם המנהלת חוזרת ומבקשת בקשות שונות, היכן התקציבים?

סלימן אלבדורה: אני מפנה את שאלתי לעיריית באר שבע.

סלימן אלבדורה: אדוני ראש העיר, יצא לי לבקר בבית הספר לבקשתה של מנהלת בית הספר, אני רוצה לומר לך, אין שם ברזיית מים.

אמנון כהן: בעיות בין היישובים לבין הרשות המקומית, זה לא מטרת הדיון.

אמנון כהן: אני מבקש, אם יש בעיות מול הכנסת, מול משרדי ממשלה, יושבים כאן הנציגים שיכולים לטפל בכך, השאלות צריכות להיות מול משרדי הממשלה השונים.

אמנון כהן: בעניין שלך, תקבע פגישה עם ראש העיר ותעלה את בעיות היישוב שלך.

שורק דוד: אני מציע, שכל אחד יאמר דברים אך ורק במסגרת של דברים עקרוניים ולא ספציפיים של יישוב זה או אחר, אחרת לא נוכל להתקדם.

רפי שלמה: ראשית, רצוני לדבר על בעיית האבטלה, אם במקומות שונים בארץ מדובר על 8% אבטלה, בלכיש מדובר על 40% אבטלה, בפרט כאשר אימצנו את תוכנית ההבראה ופיטרנו עוד 83 אנשים, שהצטרפו למעגל המובטלים.

רפי שלמה: אין מענה תעסוקתי, גם לא בלשכות התעסוקה, אנשים יושבים בבית, מחלקת הרווחה אצלנו קורסת ואין מענה לנזקקים.

רפי שלמה: בנושא המינהל, ליישובים שלנו יש הרחבת בנייה לבנים ממשיכים.

רפי שלמה: בשנה האחרונה העסק תקוע, אולי מר טרנר יודע על כך, מחירי המינהל קפצו במאות אחוזים ואף אחד לא מסוגל לעמוד בזה.

רפי שלמה: לבן שלי היה מזל, הוא שילם בזמנו 11 אלף שקל, במחירים של היום הוא היה צריך לשלם 100 אלף שקל ובמחיר כזה הוא לא היה יכול לבנות.

רפי שלמה: העניין "תקוע", אנחנו אובדי עצות, ההרחבות ביישובים השונים "תקועות".

יצחק אלחרת: יש לי שאלה לגברת לבנה דנקר, היא אמרה, שהפנייה אליה באמצעות העובדות הסוציאליות, אבל הרי אנחנו הממונים על פניות הציבור והאנשים פונים אלינו, איך זה ייעשה?

אמנון כהן: אנשים לא יודעים את מהות הבעיה, אין אינדיקציה, בנוסף לכך מתווסף עניין של צנעת הפרט, אנשים לא יספרו לי או לך את הבעיות האמיתיות, מי שכן יכול לדעת על הבעיות האמיתיות היא העובדת הסוציאלית המטפלת במשפחה, היא יודעת בדיוק מה ההכנסה, מה ההוצאה, את זה אנחנו לא יכולים לבדוק, לכן, טוב שהפניה תיעשה על ידי העובדת הסוציאלית.

יצחק אלחרת: אבל אין לנו עובדים סוציאליים, יש לנו מחסור איום, העיר שלנו גדלה פי שניים ויש חוסר בעובדים סוציאליים.

יצחק אלחרת: האנשים פונים למחלקת הרווחה אך מאחר ואין עובדים סוציאליים מפנים אותם אלינו.

אמנון כהן: משרד העבודה והרווחה יענה על השאלה, מדוע אין מספיק עובדים סוציאליים?

יצחק אלחרת: שדרות קלטה עלייה מחבר העמים בשיעור של 50%, אך משרדי הממשלה בעיר שדרות לא גדלו, על מנת להחתים רשיון נהיגה אנחנו צריכים להגיע לבאר שבע.

יצחק אלחרת: מדוע משרד התחבורה לא מקים מכון רישוי בשדרות?

יצחק אלחרת: כנ"ל בזק.

רינה אדרי: הייתה ניידת שירות.

יצחק אלחרת: אין לנו שום ניידת שירות, היא אולי מגיעה שעה בשבוע.

אמנון כהן: זה מונופול.

יצחק שרעבי: ראש העיר קובע את מיקומה של התחנה.

יצחק אלחרת: אני מדבר על בעיה מהותית, בנתיבות ובאופקים גובים תעריף נסיעה של 1.80 מכיוון שמדובר באוכלוסייה נזקקת, אך לעומת זאת משדרות גובים 4 שקלים.

אמנון כהן: נציג "אגד" יידרש לתת תשובה.

יצחק אלחרת: לנושא הדיור הציבורי, בשדרות יש נזקקים רבים שהיום כבר הקימו משפחה, אבל הבעיה היא, שלא מאשרים להם סיוע בשכר דירה או שאין להם נקודות ובגלל זה הם לא יכולים לרכוש דירה.

ראומה גליסקו: אני רוצה לציין דבר אחד מאוד חשוב שמדיר שינה מעיניי ומעובדות הרווחה, בנושא הדיור הציבורי.

ראומה גליסקו: נושא הדיור הציבורי הוא בעיה של היחס בין השלטון המרכזי לשלטון המקומי.

ראומה גליסקו: משרד העבודה והרווחה אינו מקבל בסל של התקציב הייעודי שלו תקציבים לדיור.

ראומה גליסקו: למשל, אם ישנה משפחה מחוסרת דיור ואנחנו אמורים לתת לה מענה לדיור למשך שבוע, זה נלקח מהתקציב של עיריית באר שבע.

ראומה גליסקו: כאשר אומרים לנו לפנות למשרד השיכון, אנחנו פונים, מכינים דוח סוציאלי, מבטיחים לנו עזרה, האזרח מגיע לוועדה המחוזית והוא נדחה.

ראומה גליסקו: אומרים לנו, אל תדאגו, הוא ימשיך לוועדה הבאה, אבל הוא נדחה גם בוועדה הציבורית ואז צריך לחכות שוב במשך שנה.

ראומה גליסקו: האזרח הזה לא פונה למשרד השיכון אלא ללשכת ראש העיר, בוכה וזועק לעזרה, אנחנו נותנים לו אכלוס של שבוע ב"בית יציב".

ראומה גליסקו: מישהו צריך לתת את הדעת על כך, אני מדברת ברמה הלאומית, משרד העבודה והרווחה לא נותן פתרונות וגם לא משרד הבינוי והשיכון.

ראומה גליסקו: הנטל נופל בסופו של דבר על הרשויות המקומיות.

ראומה גליסקו: צריך לעשות תוכנית פעולה כלשהי, תפנית, כי הסמכויות הולכות לאיבוד, חלוקת העבודה לקויה.

אמנון כהן: הבעיה היא ביורוקרטית או בעיה של מחסור בדיור.

ראומה גליסקו: יש מחסור בדיור, אבל יש ביורוקרטיה נוקשה.

ראומה גליסקו: אומרים לנו: תביאו דוח סוציאלי, הוא ישפיע.

ראומה גליסקו: מהדוח סוציאלי שאני מגישה אפשר לבכות, אבל הוא לא משפיע במאומה.

אמנון כהן: ייתכן וזה לא עומד בקריטריונים שלהם.

ראומה גליסקו: זה נופל באיזה תחום אפור והמדינה לא נתנה על כך את הדעת.

ראומה גליסקו: איפה נמצאת המדינה בתחום האפור הזה?

ראומה גליסקו: לדוגמה, משפחה חד הורית עם ילד אחד, בחורה בת 24, גרושה, אישה מוכה, היא לא זכאית לדיור.

ראומה גליסקו: למי היא פונה?

ראומה גליסקו: לעירייה.

ראומה גליסקו: בעיות כאלה מלוות אותי יום יום והמדינה לא נותנת על כך את הדעת.

ראומה גליסקו: ישנו תחום אפור של מחוסרי דיור ואף אחד לא מטפל בכך.

אמנון כהן: הנקודה ברורה, להערכתי זה תחום של הרווחה, שיכון וקליטה, ישנם גם עולים שנופלים בין הכיסאות.

אמנון כהן: אני מכיר את הבעיות הללו, אנחנו נקיים דיון ספציפי לעניין הזה.

אנה נוביק: הבעיה הגדולה ביותר היא בתוך האוכלוסייה שלנו, אוכלוסיית העולים, "עמידר" לא מטפלת בנו, רמת השירות שאנחנו מקבלים היא "על הפנים", אני כבר לא מדברת על היחס ש"עמידר" נותנת, אי אפשר להשוות זאת לשום מוסד ממשלתי.

אנה נוביק: נקודה נוספת, סיוע משפטי, אנשים חסרי אונים פונים אלינו, אין להם כסף לסיוע משפטי ואם הם פונים ללשכה שנותנת את השירות בחינם, הם יכולים לחכות במשך שנים.

זהבה אברג'ל: אני מייצגת את שירותי בריאות כללית ואני מרגישה חובה לומר, שמרבית הפניות המגיעות אלינו קשורות לתחומים מחוץ לסל הבריאות.

זהבה אברג'ל: אני רוצה לציין עובדה אחת בהתאם לסטטיסטיקה שערכנו בקרב מבוטחינו, גילינו, שפטורים של הביטוח הלאומי המגיעים לממוצע ארצי של 12%, בנגב הם מגיעים ל-29%.

יהודה קיפלינסקי: אני עוזר ראש עיריית אילת, אני רוצה לומר, אני מזדהה עם חבריי שדיברו בנושא מצוקת הדיור, במיוחד בדרום.

יהודה קיפלינסקי: ראשית, אני פונה לחברי הכנסת, לשנות את החקיקה בעניין זכאות של 75% נכות בביטוח הלאומי.

יהודה קיפלינסקי: לא מקובל עליי, שנרקומן או אלכוהוליסט יהיו זכאים ל-75% נכות ואדם שנולד עם שיתוק מוחין לא זכאי לכך, הנרקומן יקבל דירה אך הנכה לא יקבל.

יהודה קיפלינסקי: אלכוהוליזם זה מרצון אך נכות לא, צריך לשנות את החוק הזה.

יהודה קיפלינסקי: בוועדות של משרד השיכון, מי שאינו נכה בשיעור של 75% נכות בביטוח הלאומי אינו זכאי לדיור או לסיוע בדיור.

יהודה קיפלינסקי: צריך לשנות את החוק הזה, זה ציני ופוגע אבל אין ברירה.

אמנון כהן: זה לא פוגע, הדבר ענייני, אני לא מכיר את החוק, אני אלמד אותו ואפעל בהתאם.

יהודה קיפלינסקי: עם כל הכבוד, צריך לשנות גם את הוועדות של משרד השיכון, ישנו סלנג קבוע: מכר דירה תקנית – אינו זכאי, אינו עומד בקריטריונים של גודל משפחה – אינו זכאי.

יהודה קיפלינסקי: עד להיכן נגיע?

יהודה קיפלינסקי: האם משפחה שיש לה שלושה חיילים, ביתה נשרף והוכרז על ידי מהנדס העיר כמבנה מסוכן, צריכה לגור במשך חמש שנים ברחוב?

יהודה קיפלינסקי: בכל פעם אומרים לי, הם מכרו דירה תקנית.

יהודה קיפלינסקי: לאן נגיע?

יהודה קיפלינסקי: בעיה נוספת היא הכפילות בין פניות הציבור של הכנסת לבין מבקר המדינה.

יהודה קיפלינסקי: אני עונה לשאלות כפולות, פעם אחת לפניות הציבור של הכנסת ועל אותה שאילתה גם למבקר המדינה.

יהודה קיפלינסקי: אני מציע שתהיה הפרדה.

אמנון כהן: זאת בעיה קשה, כאשר האזרח מיואש הוא כותב מכתב לכל 120 חברי הכנסת, כולל ראש הממשלה, נשיא המדינה, ומצפה לתשובות.

אמנון כהן: קשה לאכוף זאת כי כל משרד מרגיש חובה מוסרית לתת תשובה.

אמנון כהן: אני לא רואה פתרון לנושא.

יורי שטרן: אני לא רואה בזה כפילות, לכנסת יש כלים משלה ובין היתר היא עושה שימוע, מה שמבקר המדינה לא עושה.

יורי שטרן: כלומר, היא יכולה להזמין את האנשים שפונים באותו עניין, לקיים ישיבה בעניין ולאחר מכן יש מסקנות שיכולות להביא לחקיקה.

יורי שטרן: צורת הפעילות של מבקר המדינה היא לגמרי שונה.

יהודה קיפלינסקי: פנייתי האחרונה לחברי הכנסת, אני מבקש מכם, תפתחו לשכות במיוחד בנגב, אתם גם הנציגים שלנו.

יהודה קיפלינסקי: נציגי הכנסת, חברי הכנסת, ישמעו את הציבור, אולי אתם תהיה לנו לפה בכנסת.

יהודה קיפלינסקי: תשבו אצלנו בבית, באילת, באופקים, בשדרות, אנחנו צריכים שם לשכות.

יורי שטרן: למפלגה שלי יש לשכה בחיפה, בנתניה.

שוש ביטן: אני נציבת קבילות הציבור בעיריית דימונה.

שוש ביטן: רציתי לציין, שהרבה אנשים פונים אלינו מחוסר ידע לאן לפנות.

שוש ביטן: אני מרגישה לפעמים, שאני צריכה לנתב אותם למקומות שעליהם לפנות כדי לפתור את הבעיות.

שוש ביטן: אני מאוד מבקשת, לפרסם לקהל הרחב בכל אמצעי הפרסומת ולהסביר, מה התפקיד של כל משרד ומשרד כדי שאנשים לא יהיו מבולבלים ושלא ילכו לאיבוד בתוך הביורוקרטיה.

אבו חמיד סליאמן: אני חייב להעלות בעיה שרוב החברים כאן לא סובלים ממנה ואולי תהיה להם הפתעה לשמוע על כך.

אבו חמיד סליאמן: ראשית, אני רוצה להגיש תלונה כנגד כל משרדי הממשלה, החל ממשרד ראש הממשלה ועד המשרד הזוטר ביותר, על היחס הבוטה והמזלזל כלפי האוכלוסייה הבדואית.

אבו חמיד סליאמן: אני רוצה לתת שתי דוגמאות, למשל, משרד החינוך, כל הבעיה של מדינת ישראל מתחילה בחינוך.

אבו חמיד סליאמן: אנחנו סובלים ממינויים המוכתבים על ידי אנשים שלא שייכים למערכת, השב"כ מתערב מי ינהל את הספר, מי יהיה המפקח, איפה פותחים בתי ספר ואיך ממנים מורים?

אבו חמיד סליאמן: יתרה מכך, גם בתוך המערכת המוניציפאלית מתערבים לנו, לצערנו הרב, אנחנו מרגישים שאנחנו גוף זר ומתייחסים אלינו כאל גוף זר.

אבו חמיד סליאמן: אולי הוועדה הזאת תעלה סוף סוף את הבעיה הזאת לכותרות.

אבו חמיד סליאמן: במשרדי ממשלה נוספים כמו מס הכנסה, משרד הפנים, משרד החקלאות, יושבים פקידים זוטרים, האוכלוסייה הבדואית היא כ-40% מאוכלוסיית הנגב ולכן מגיע לנו ייצוג יחסי של כוח אדם במשרדים הללו.

אבו חמיד סליאמן: אני רוצה להפנות ביקורת גם כלפי ראש העיר, 120 אלף איש מרגישים שבאר שבע היא בירת הנגב ומגיעים אליה למתן שירותים, החל משירותי בתי המשפט ועד לשוק, לדעתי, צריך לעצב את העובדים ולהכניס עובדים בדואים בתוך המערך הזה.

אבו חמיד סליאמן: במגזר הבנקאי יש בסך הכל שלושה בדואים עובדי בנקים בכל הבנקים בדרום, יש לנו מעל 20 אלף חשבונות אבל רק שלושה פקידי בנק.

אבו חמיד סליאמן: יש דברים מדאיגים יותר, ישנם גופים שקמו לטפל בבדואים והעובדים אינם בדואים.

אבו חמיד סליאמן: מינהלת לעניין הבדואים - אנחנו סובלים בגלל הסכם קואליציוני בין ש"ס לבין משרד ראש הממשלה, אין לנו יושב ראש מינהלת שמטפל בבעיית האכלוס או שנותן שירות כלשהו.

אבו חמיד סליאמן: יש לי ביקורת גם לחבר הכנסת דהאמשה, אדוני, אם לא יפזרו את המינהלת הזאת, תצביעו מחר על הקדמת הבחירות.

אבו חמיד סליאמן: זה נזק בלתי הפיך לאוכלוסייה הבדואית ואין שם נציג בדואי.

אבו חמיד סליאמן: יתרה מכך, בשנה שעברה החזירו 70 מיליון שקל לתקציב המדינה בזמן שהבדואים נמצאים במצוקה תקציבית.

אבו חמיד סליאמן: גם ביחידת הפיקוח של הבנייה אין נציג בדואי.

אבו חמיד סליאמן: אנחנו רוצים לומר תודה רבה רק למוסד לביטוח לאומי, הבדואים חייבים לו תודה רבה.

אבו חמיד סליאמן: יש לי ביקורת גם כלפי נציבות שירות המדינה, אנחנו פונים לשם רבות, לא יכול להיות שכל מקום ציבורי מקבל עובדים רק עם קרבה משפחתית וכדומה.

אבו חמיד סליאמן: אריה שומר, מנכ"ל בית הנשיא, מתקשר לראש המועצה ומתערב בתפקיד זוטר של שרת בית ספר.

אבו חמיד סליאמן: ישנם חברי מועצה שהאישה והילדים עובדים במועצה.

אבו חמיד סליאמן: מנהל בית ספר, אחיו, בתו ודודו עובדים בבית הספר.

סלימן אלבדורה: אחוזה פרטית.

חליל אבו עמדי: אני דובר המועצה המקומית שגב שלום, יש לי כמה הערות.

חליל אבו עמדי: ראשית, בנושא משרד הפנים בבאר שבע, מרשם האוכלוסין.

חליל אבו עמדי: במרשם האוכלוסין בבאר שבע ישנה מחלקה שמקבלת רוסים ובדואים.

חליל אבו עמדי: למה רוסים ובדואים?

חליל אבו עמדי: כי לבדואים יש עניין של איחוד משפחות והיתרי כניסה ולרוסים יש שינוי מעמד, אשרות כניסה לישראל ועובדים זרים.

חליל אבו עמדי: במחלקה הזאת נמצאות שלוש פקידות שמטפלות באוכלוסייה הרוסית, ולאוכלוסייה הבדואית יש פקידה אחת בתקן של חצי משרה.

חליל אבו עמדי: אנשים לוקחים מספרים בבוקר וממתינים עד השעה חמש בערב על מנת שפקיד יטפל בבדואים.

חליל אבו עמדי: החבר'ה הרוסים מסיימים תוך שעה והולכים הביתה.

חליל אבו עמדי: אני מבקש שנציג משרד הפנים ישיב על העניין הזה.

חליל אבו עמדי: שנית, אני פונה לנציג "אגד", ידוע לכם שרוב הבדואים גרים בפזורה בנגב והתלמידים שלהם לומדים בבתי הספר שביישובי הקבע.

חליל אבו עמדי: לתלמידים יש הסעות לבית הספר.

חליל אבו עמדי: מי שזכה במכרז של ההסעות הוא "אגד", אך מה הוא עושה?

חליל אבו עמדי: במקום לספק 5-6-7 אוטובוסים הוא מספק שניים-שלושה אוטובוסים ומכניס את כל התלמידים בתוך אוטובוס אחד, הוא מאכלס בערך 80-90 תלמידים, זה כמובן מעבר לחוק ומסכן את חיי הילדים.

חליל אבו עמדי: אני רוצה לפנות לנציג משרד הבריאות בדרום ולומר לו, חברי, יש בעיה אצל הבדואים בנגב ובמיוחד בפזורה, אין מרפאות שיטפלו בבעיות בריאות של הבדואים בפזורה.

חליל אבו עמדי: ישנם בדואים רבים שבשביל כדור אקמול או קבלת טיפול צריכים לנסוע עשרות קילומטר.

חליל אבו עמדי: אם הורה צריך לקחת את בנו למרפאה, הוא צריך להפסיד יום עבודה בשביל זה, למה משרד הבריאות לא יפתח מרפאות בכל היישובים הבדואים – יישובים שנקראים בפי ממשלת ישראל היישובים הלא מוכרים?

חליל אבו עמדי: נושא נוסף שאני רוצה להתייחס אליו הוא בעניין המינהלת.

חליל אבו עמדי: הבעיה במינהלת היא בעיה בין ש"ס למרצ, אני מקווה שהבעיה תיפתר בקרוב.

חליל אבו עמדי: שר התשתיות – מש"ס – מינה מינוי כלשהו, שר החקלאות – מרצ – ביטל אותו, שר החקלאות מינה מינוי, השר סויסה ביטל אותו, תפתרו את הבעיה של משולם נהרי על מנת שכל הבעיות שלנו יבוא לפתרונן.

חליל אבו עמדי: אני רוצה לקרוא לראש העיר, מר יעקב טרנר, יש ערבים שגרים אצלך בעיר, חלקם הצביעו עבורך, אנא ממך, תפתח להם את המסגד על מנת שיוכלו להתפלל.

שרעבי יצחק: אני רוצה לומר לגבי הדיור הציבורי, במכירת הדיור לא לקחתם בחשבון, ש"עמידר" ו"עמיגור" לא מעונינות למכור את הדירות כי אז העובדים ילכו הביתה, הם מטרפדים כל מהלך.

שרעבי יצחק: לדוגמה, מי שהייתה בבעלותו דירה, הסתבך ומכר את דירתו, היום לאחר שהוא גר בדירה של "עמידר" מזה 20 שנה, הוא רוצה לרכוש את הדירה, אומרים לו: בגלל שהיית בעבר כבעל דיור, אינך זכאי.

שרעבי יצחק: בעבר, נכי צה"ל היו מקבלים הפניה לצו עבודה, ההפניה הזאת הייתה מקנה לנכי צה"ל ביטחון כלכלי, לא ניתן לפטר אותם.

שרעבי יצחק: כעת העניין מוקפא במשרד הביטחון או באגף השיקום.

שרעבי יצחק: צריך לתקן את העוול הזה.

שרעבי יצחק: לעניין המשכנתאות, אני מציע, כאשר אדם נפלט ממקום העבודה, שהמוסד לביטוח לאומי ימשיך לשלם את המשכנתא למי שאינו עובד.

שרעבי יצחק: אני מדבר על אנשים שנפלטו ממקום העבודה לא בגלל שלא התחשק להם לעבוד אלא למשל כאשר מפעלים נסגרים ואין מקום עבודה חלופי, אנחנו יודעים מה זה מקומות עבודה בנגב, אין מקומות עבודה, לכן, רצוי שהמוסד לביטוח לאומי ישלם את המשכנתאות עד שהאדם יתחיל בעבודה.

שרעבי יצחק: הרפורמה המדוברת רבות יכולה לפגוע קשות במצפה רמון כי לנו יש פטור של 25% במס הכנסה.

שרעבי יצחק: עם מתן הפטור ציפו להגדיל את היישוב אבל אנשים לא באים לכאן.

שרעבי יצחק: אנחנו רוצים להיקרא חולייה קרובה לבאר שבע, נסיעה באוטובוס ממצפה רמון לבאר שבע עולה 23 שקלים, את כל השירותים אנחנו מקבלים בבאר שבע, אפילו לשם קניית ביגוד אנחנו באים לבאר שבע, רצוי שהמדינה תסבסד את מצפה רמון בתחבורה הציבורית.

שרעבי יצחק: השירותים של מצפה רמון יקרים והאזרח לא מסוגל לעמוד בזה.

יצחק אשל: שתי בעיות, ראשית בעניין "אגד".

יצחק אשל: ניהלנו מאבק במשך חצי שנה עם "אגד" על מנת שישוו את מחירי הנסיעה של התלמידים שלנו בין מיתר לבאר שבע לבין להבים לבאר שבע.

יצחק אשל: הוכחנו להם, שאנחנו יותר קרובים מלהבים לבאר שבע.

יצחק אשל: למרות זאת, לאחר חצי שנה של תכתובת מסובכת מאוד, "אגד" אמר, אין לנו תקציב להשוות אתכם לקוד 5 של להבים.

יצחק אשל: ללהבים יש קוד 5, לנו הם נתנו קוד 7 והתלמידים שלנו צריכים לשלם 10-12 שקלים לעומת התלמידים של להבים שמשלמים 7-8 שקלים.

יצחק אשל: מקרה קלאסי של שרירות לב וחוסר צדק משווע, כדאי שהממונה על תלונות הציבור באגד יעשה משהו בנדון.

יצחק אשל: הבעיה הגדולה, אני מדבר בשם השכנים שלנו הבדואים, מיתר גרה בתוך יישובים בדואים סמוכים לנו, עובדים אצלנו בדואים רבים, לומדים וגרים אצלנו בדואים, יש לנו יחסים מצוינים אתם ואנחנו מראים לכל שכנינו היהודים איך אפשר ליצור חיים יפים עם האוכלוסייה הבדואית.

יצחק אשל: הבעיות האישיות של האוכלוסייה הבדואיות הן הבעיות החמורות ביותר של הנגב ואולי בין החמורות ביותר של מדינת ישראל, לכן אני אומר, בהרבה מקרים הבדואים לא יודעים לאן לפנות, לכן אני מציע לוועדה הנכבדת להקים ועדת משנה מיוחדת לענייני הבדואים, שכל חודש תשב בעיירה בדואית אחרת או בעיירות הפזורה ותשמע את מצוקתם של הבדואים, הדברים שתשמעו שם הם לא ממדינת ישראל, הם שייכים לעולם הרביעי.

יצחק אשל: לאנשים יש בעיות מים, אין להם מה לשתות, באישור נציבות המים אנחנו מספקים להם מים כי לאנשים אין מה לשתות בקיץ.

יצחק אשל: אני מציע לוועדה לשקול, להקים ועדת משנה ספציפית, תעזרו להם, תנחו את האנשים שעובדים בתוך המערכת מאיפה להתחיל לטפל בבעיות.

יהודית ברין: אני מייצגת כאן את המועצה האזורית ערבה תיכונה.

יהודית ברין: ראשית, אני רוצה להסביר איפה נמצאת מועצה אזורית ערבה תיכונה.

יהודית ברין: אנחנו כ-2,400 נפש היושבים 130 קילומטר מבאר שבע, 130 קילומטר מאילת, אלה שתי הערים שנותנות לנו שירותים.

יהודית ברין: אין לנו סניף בנק בערבה, כספומט אין, אף בנק לא מעונין לפתוח שם בנק.

יהודית ברין: על מנת לשלם ביטוח חובה בבנק הדואר, אנחנו חייבים לשלם זאת במזומן וזה אומר, שבן אדם צריך לקום בבוקר, לנסוע לבאר שבע, להוציא כסף ולשלם את הביטוח.

יהודית ברין: דיברו כאן על "אגד" ואני גם אעלה בעיה של "אגד".

יהודית ברין: נסיעה מתל-אביב לאילת עולה 58 שקלים, תל-אביב חצבה עולה 48 שקלים, אם אנחנו רוצים לנסוע מחצבה לאילת אנחנו צריכים לשלם מעל 30 שקלים, אין פרופורציה לא במרחק ולא במחיר.

יהודית ברין: הבטיחו לנו כבלים בפריפריה, הכבלים הגיעו לתל-אביב, לבאר-שבע, אלינו זה לא הגיע.

רוזה עזרן: אני עובדת מועצה מקומית נתיבות בשירות ייעוץ לאזרח.

רוזה עזרן: האמת היא, שהיום היה צריך להגיע לכאן דובר ראש העיר, אבל אני נשלחתי במקומו ללא הכנה מוקדמת.

רוזה עזרן: אני עובדת עם האזרח יום יום, מקבלת 200-250 פניות בחודש, החל מהבעיות הפשוטות ועד לבעיות הגדולות.

רוזה עזרן: ברצוני להתייחס לבעיה של סיוע משפטי, אני עובדת עם הסיוע המשפטי שנפתח בבאר שבע בשנתיים האחרונות בצורה מצוינת.

רוזה עזרן: שני דברים שעולים על הפרק, ראשית, פניות טלפוניות, אצלנו, בביטוח הלאומי לא עונים לטלפונים, למה?

רוזה עזרן: כי קשה להם מאוד לקבל פעמיים בשבוע את תושבי נתיבות והסביבה, הטלפון סגור בפנינו ובפני כל אחד.

רוזה עזרן: אני מרכזת את כל הפניות ואחת לשבוע מגיעה בעצמי למוסד לביטוח לאומי.

רוזה עזרן: בעיה נוספת שנתקלתי בה לאחרונה ולא שמעתי עליה כאן, אתיופים שמבקשים לרכוש את הדירות שקיבלו מ"עמיגור".

רוזה עזרן: נתקלתי בפניה אחת שהופנתה לשר השיכון, היא הופנתה למשרד השיכון בבאר שבע ושם נאמר:

רוזה עזרן: המקרה שלכם יטופל בהקדם.

רוזה עזרן: הייתי רוצה לשמוע יותר, האם אתיופים מקבלים משכנתאות מוגדלות באזורים כמו שלנו?

רינה אדרי: אני מנהלת פניות הציבור בעיריית אופקים.

רינה אדרי: אצלנו יש בעיה של מצוקת דיור לזוגות צעירים, לחד הוריות ולבעלי דיור לשעבר.

רינה אדרי: אני פונה למשרד השיכון בבאר שבע, יש לי שיתוף פעולה נהדר אתם, אבל הם מונחים על ידי משרדי ממשלה לשם מתן קריטריונים לבעל דיור לשעבר ולחד הוריות.

רינה אדרי: הסיפור הזה נמשך שנים ואין לכך פתרון.

רינה אדרי: אני נתקלת במקרים קשים יום יום, אני חייבת להציג מקרה קשה של משפחה חד הורית עם ילד חולה אפילפסיה והמשפחה גרה בקומה הרביעית.

רינה אדרי: הגשתי בקשה לדיור בצירוף דוח סוציאלי ואישורים רפואיים, אך היועץ הרפואי החזיר תשובה, שעל פי התקן, המשפחה גרה בדיור תקני.

רינה אדרי: אני מאוד מבקשת, שמקרים של בעיות בריאות להתייחס יותר בהבנה, שמשרדי הממשלה יתנו את הדעת וישנו את הקריטריונים לגבי הקצאת דיור.

רינה אדרי: לעניין הביטוח הלאומי, לרוב פונים אלינו עולים חסרי אונים, מגיעים לביטוח לאומי לא מבינים מה קורה לגבי הבטחת הכנסה, או שהם מפוטרים מהעבודה ואז הם צריכים להגיש בקשה לקצבת הבטחת הכנסה.

רינה אדרי: אני פונה בשמם למוסד לביטוח לאומי והם מבקשים, שהפונה יישב לידי ויזדהה.

רינה אדרי: זה לא תמיד קורה שאנחנו יכולים לשבת ליד הפונים, בחוץ יושבים פונים נוספים, אני מאוד מבקשת, שהפונה לא יישב לידי ובכל זאת אוכל לקבל מענה.

רינה אדרי: ישנו מרכז מידע אבל הוא לא מוכן לתת לנו מידע מבלי שהפונה יישב מולי ויזדהה.

דוד סורק: אני רוצה להעלות שתי שאלות עקרוניות השייכות לוועדה.

דוד סורק: שאלה ראשונה, משרד ממשלתי מחויב לתת תשובה לכל פניה, אבל אין לו חובה לומר לפונה מה ניתן לעשות כאשר התשובה היא שלילית.

דוד סורק: ואז קורה שחלק ממשרדי הממשלה כולל המוסד לביטוח לאומי עובדים על פי דין ומדריכים את הפונה.

דוד סורק: חלק גדול ממשרדי הממשלה לא מיידעים את הציבור כי למרות שהוא קיבל תשובה שלילית, זכותו לערער בפני ועדה מחוזית.

דוד סורק: הוא קיבל תשובה שלילית מהוועדה המחוזית והוא משוכנע שזאת המילה האחרונה וזה הדרג הבכיר, לא אומרים לו שיש ועדה עליונה.

דוד סורק: גם אם הוא מופנה לוועדה העליונה והוא קיבל תשובה שלילית, לא מפנים את תשומת לבו שיש ועדה ציבורית.

דוד סורק: כל הדברים האלה נעשים כאילו בסתר, ולדעתי, התפקיד של הוועדה שאתה עומד בראשה, להוציא הנחיות מחייבות לכל משרדי הממשלה, שעל כל תשובה שלילית לצטט את החוק ולהפנות את תשומת לבו של הפונה, היכן לערער, בפני מי לערער ובאיזה מסגרת.

דוד סורק: המוסד לביטוח לאומי עושה זאת, יתר המשרדים לא עושים זאת.

דוד סורק: דבר שני, לאחרונה, הכנסת חוקקה חוק לוחמי מלחמת העולם השניה, חוק הווטרנים, אבל לא ירדו לפרטים.

דוד סורק: החוק מעולה אבל על מנת להימנות עם הזכאים, צריך למלא טופסיאדה גדולה בשפה העברית ואז עורך דין צריך לאשר את זהותו של הפונה וזה עולה כסף.

יורי שטרן: זה לא נקבע בחוק.

דוד סורק: אני מדייק.

דוד סורק: יכול להיות שזאת תקנה במסגרת החוק.

דוד סורק: בטופס כתוב, שעל פי החוק, הזהות יכולה להיות מאושרת או על ידי עורך דין או על ידי שופט על ידי ראש הרשות.

דוד סורק: היום בדקתי טלפונית עם משרד הביטחון ואמרתי, אני משוכנע שאם אני פונה למר יעקב טרנר, הוא מאשר את זהותי.

דוד סורק: משרד הביטחון בדק את הדברים עם משרד המשפטים, אני מצטט את הממונה על ביצוע החוק, מר דלל במשרד הביטחון: על פי החוק, אסור לראש העיר להסמיך.

דוד סורק: לדעתי, על הוועדה הנכבדת הזאת ליטול יוזמה והחליט להקל על האזרח.

אמנון כהן: על פי פקודת העיריות, בסמכותו של ראש העיר להאציל מסמכויותיו לאחד מהסגנים בתחומים השונים.

דוד סורק: הנושא נבדק היום עם שר המשפטים, התשובה שניתנה, שאי אפשר להאציל סמכות.

אמנון כהן: הנושא ייבדק.

עמר אבועני: במסגרת תפקידי כממונה על תלונות הציבור הגעתי למסקנה שהבעיה העיקרית של היישובים הערביים בנגב היא בעיית תשתיות ופיתוח.

עמר אבועני: כידוע, המשרד הממונה על הנושא הוא המשרד לתשתיות לאומיות, קרי, המנהלה לקידום הבדואים.

עמר אבועני: בשכונות הוותיקות ביישובים הבדואים, אין כמעט תשתית.

עמר אבועני: רוב תלונות הציבור בשכונות הוותיקות הן לגבי פיתוח תשתיות.

עמר אבועני: רציתי להסב את תשומת לב הוועדה לפניות הציבור, שהיום לא קיימת חובה למנות ממונים על תלונות הציבור ברשויות המקומיות.

עמר אבועני: אני חושב שהגיע הזמן לחייב גם רשויות מקומיות קטנות למנות ממונים על תלונות הציבור.

עמר אבועני: לגבי האוכלוסייה הערבית בבאר שבע.

עמר אבועני: לאוכלוסייה זו אין שירותי חינוך, התלמידים של האוכלוסייה הערבית חייבים לנסוע ליישובים הערביים הסמוכים.

עמר אבועני: משרד החינוך ועיריית באר שבע חייבים לספק לנו פתרון, למשל, בהקמת בית ספר דו לשוני.

יורי שטרן: שמענו כאן חלק מהבעיות, בעצה אחת עם יושב ראש הוועדה, ישנם נושאים שאנחנו יכולים להעלות בוועדה כמו עניין "עמידר", טיפול בפניות ל"עמידר", הבעיות עם חברת "אגד", כלומר, בעיות בין האזרח לבין המערכות שלא ממלאות את תפקידן.

יורי שטרן: אני חושב שאנחנו יכולים לסייע בבניית נהלים הגונים יותר מבחינת טיפול בפניות הציבור במשרדי הממשלה.

יורי שטרן: אני מנהל משא ומתן שלם עם המוסד לביטוח לאומי על שינוי הנהלים, כאשר מבטלים את הגמלה לאנשים, לפחות שתינתן זכות שימוע לפני שעושים את המהלך הזה.

יורי שטרן: אלה דברים שאנחנו יכולים לדון בהם בוועדה.

יורי שטרן: ישנם דברים שמחייבים חקיקה, הזמנתי לכאן שני אנשים שפנו אליי, הבעיה של דיאנה ברש היא בעיה של נשים רבות חד הוריות, אנחנו לא נפתור אותה פה, אבל מאם חד הורית נשללת הזכות לאבטחת הכנסה ברגע שהיא מתחילה ללמוד במוסד להשכלה גבוהה.

יורי שטרן: דיאנה היא עובדת סוציאלית במקצועה, נשארה לה שנה אחת להשלמת הלימודים, אבל הביטוח הלאומי מבטל לה את הבטחת ההכנסה ודורשים חוב עצום של אלפי שקלים על הסכומים שהיא קיבלה בעבר, כלומר סוגרים בפניה את הדרך, זה דבר שחייבים לתקן אותו בחוק.

יורי שטרן: יש דברים שאולי העירייה יכולה לסייע בהם, אני אציג בקצרה את בעייתו של יצחק גרינפלד.

יורי שטרן: יצחק תושב באר שבע והוא טוען שישנן ערים שהעירייה מסבסדת חימום בית לנזקקים, במיוחד לאנשים מבוגרים.

יורי שטרן: בבאר שבע קיימת בעיה של קור בחורף ואין הקצבה לחימום הבתים.

יורי שטרן: האם ראש העיר יכול להתייחס לכך?

אמנון כהן: הוועדה לא התכנסה היום על מנת לשמוע פניות של הציבור, אבל זאת על פי בקשתו של חבר הוועדה, חבר הכנסת יורי שטרן.

אמנון כהן: ראש העיר צריך לעזוב אותנו, הוא שמע את הדברים שהוא צריך להתייחס אליהם, או שהוא יזמין את האנשים או שיענה להם בכתב.

אמנון כהן: אני רוצה להעניק לראש העיר מתנה מטעם הכנסת ויושב ראש הכנסת, לאות הוקרה על האירוח היפה שקיבל אותנו כאן בביתו.

יעקב טרנר: לפני שאני עוזב, אני רוצה לומר, לעירייה יש דלת פתוחה בפני הציבור, אחת לשלושה שבועות אני מקבל 30 איש בערב, 10 דקות לכל אחד, 500 איש רשומים ברשימה.

יעקב טרנר: גם המקרה של יצחק גרינפלד יכול לעלות אצלי ב"דלת פתוחה", העניין לא מוכר, פעם ראשונה שאני שומע על כך, אבל אנחנו נטפל בזה כמו בכל דבר.

אמנון כהן: תודה רבה לראש העיר.

אמנון כהן: ברשותכם, יש כאן בעיות רבות, אני מודה לכל מי שהגיע לכאן, אני מבקש שנציגי הממשלה יתייחסו במספר משפטים לטענות שהועלו, שמעתי כאן טענות רבות על "אגד", אולי לנציג "אגד" יש מה לומר בעניין, מה המדיניות, כיצד נקבעים המחירים?

ערן טלמור: התפקיד שלי, מפקח מאזור קריית גת ועד למצפה רמון.

ערן טלמור: העלו כאן כמה בעיות, אחת מהן התמחור.

ערן טלמור: המפקח על התעבורה קובע את מחירי הנסיעה ואת תדירות האוטובוס.

ערן טלמור: לגבי הערים אופקים ונתיבות, לאחר מאמצים ובשיתוף פעולה של "אגד" והמועצה המקומית, בלחץ משרד התחבורה, הצלחנו להגיע לקו ללא מע"מ.

ערן טלמור: הבקשה שלנו הייתה גם כלפי ירוחם, דימונה ושדרות, אבל התשובה הייתה שלילית.

ערן טלמור: אומנם הציגו אותנו כאן כמונופול, אולי בעבר היינו כאלה אבל היום יש לנו מתחרים, גם חוקיים וגם בלתי חוקיים, לא ראיתי אף אחד שאוכף ודואג לסדר בתחום הזה.

ערן טלמור: הפערים במחירי הנסיעה לא נקבעים על ידי "אגד", המפקח על התעבורה במשרד התחבורה הוא שקובע את המחירים והוא אחראי על תמחור הקווים.

ערן טלמור: לגבי הטענה שהעלה האדון משגב שלום, זכינו במכרז להסעת תלמידים בצורה פרטית, לא בגלל שאנחנו "אגד", אנחנו נותנים שירות טוב.

ערן טלמור: אני המקשר בין הרשות לבין "אגד" בביצוע ההסעות הללו, לא נתקלתי באף אוטובוס שנוסע עם 90 ילדים.

יורי שטרן: אם יוכח שכן מסיעים 90 ילדים, מה ייעשה?

ערן טלמור: הנושא יטופל.

יורי שטרן: מה זה יטופל?

ערן טלמור: אנחנו זכינו בהסעות הללו על פי מכרז.

אמנון כהן: תתייעץ עם היועץ המשפטי של "אגד", עם אנשים נוספים במשרד התחבורה, המטרה לעזור ליישובים כאלה, לא ייתכן שיישוב אחד ישלם סכום מסוים ויישוב אחר ישלם מחיר כפול, הפער כפול.

אמנון כהן: אנחנו נפנה למשרד התחבורה בעניין.

אבי לוי: עד כמה שידוע לי, חוק מכירת הדיור הציבורי לא נכנס עדיין לתוקף, אלא שממשלת ישראל אימצה חלקים מהחוק או את רוח החוק ובהתאם לזה הכריזה על מבצע מכירת דירות שנעשה באמצעות החברות המאכלסות, "עמידר" ו"עמיגור".

אבי לוי: עיקר הבעיות שעלו כאן קשורות לנושא הדיור הציבורי.

אבי לוי: מה לעשות, אני מניח שהמדינה הייתה מוכנה להקצות לכל מי שמעוניין לקבל דירה בשיכון הציבורי, המדינה הייתה מאוד רוצה לתת לו דירה, אבל משום מה המצבים מוגבלים ואי אפשר לתת לכולם ולכן נקבעים קריטריונים.

יצחק אלחרת: בשדרות המלאי גדול מאוד.

אבי לוי: זה לא נכון.

אבי לוי: נקבעים קריטריונים שהם קריטריונים נכונים ברמה הארצית והם משתנים בהתאם ליישובים, בהתאם למלאי ביישובים השונים.

אמנון כהן: יש מצב שלא מקבלים תשובה במשך שנה?

אבי לוי: אין דבר כזה.

אמנון כהן: הועלו כאן טענות כאלה.

אבי לוי: יש כאלה הטוענים שלא קיבלו תשובה, אבל הכוונה היא, שלא קיבלו תשובה חיובית, זה לא אומר שהם לא קיבלו תשובה בכלל.

אבי לוי: כל ועדות החריגים השונות בכל הרמות של משרד הבינוי והשיכון מתקיימות אחת לשבוע וכולם מקבלים תשובה.

אמנון כהן: יש מצוקה של חוסר דירות ציבוריות?

אבי לוי: ישנם יישובים שיש בהם חוסר חמור מאוד בדיור הציבורי.

אמנון כהן: אפשר להפנות אותם ליישוב השכן?

אבי לוי: תיאורטית זה מעשה מאוד יפה, למרות שניסינו לעשות זאת כמה פעמים, אנשים לא מעונינים לעבור ליישוב אחר.

אמנון כהן: הועלתה כאן טענה, שחברות הכבלים לא מגיעים לערבה תיכונה.

אמנון כהן: ועדת הכספים חייבה את חברות הכבלים להגיע גם לפריפריה, גם לאזורים לא כדאיים מבחינה כלכלית, צריך להיות איזון ומענה גם לפריפריות.

אמנון כהן: משרד התקשורת, מה קורה, כיצד נערכים?

זאב קידר: אני לא מכיר את הנושא, אשמח לקבל חומר ולדאוג להעביר זאת למי שזה נתון בסמכותו.

אמנון כהן: כתבי מכתב למשרד התקשורת בעניין ובמקביל העתק גם אליי, אני מקווה שאוכל לסייע.

אמנון כהן: עלתה כאן טענה נוספת על ידך בעניין כספומט, נציג בנק ישראל יכול לתת מענה ל-2,600 תושבים?

עודדה פרץ: הבנקים הם מוסדות עסקיים, המפקח על הבנקים לא מחייב אותם לפתוח סניפים במקומות שהם לא רווחיים.

עודדה פרץ: אפשר לבדוק את העניין, לפחות בעניין הכספומט, כדאי שיפנו אלינו לפניות הציבור ונבדוק אם אפשר להסדיר את העניין של כספומט, סניף אני לא מאמינה שייפתח.

אמנון כהן: עלתה כאן טענה, שלמגזר הבדואי אין שירותי בריאות, אני מבקש מנציג משרד הבריאות לומר לנו, מה המדיניות, כיצד אפשר לסייע בעניין?

נימה עמית: השאלה כבדת משקל בעיני כדי שאענה עליה בחטף, אני מעדיפה לברר אותה עם הנוגעים בדבר ולענות עליה באופן רציני.

נימה עמית: מבחינת מדיניות המשרד, כל מקום במדינה חייב להיות מכוסה, בוודאי לאחר שפרץ חוק ביטוח בריאות ממלכתי לפני כמה שנים.

נימה עמית: אין שום מדיניות לא לעשות את הדבר הזה, אני יודעת שהיו כל מיני הצעות לכל מיני פתרונות ואם יש אזורים ספציפיים שלא מכוסים, אשמח לקבל את הפניה בצורה מסודרת ואני מבטיחה לטפל בה כראוי.

אמנון כהן: נציגי קופות החולים, כללית, מכבי, לאומית, האם אתם פועלים במגזר הבדואי?

זהבה אברג'ל: לקופת חולים כללית אין יישוב שאין בו לפחות מרפאה אחת, אני לא רוצה לומר יותר, לכן החלק הזה מכוסה.

זהבה אברג'ל: בכל שבט יש מרפאה.

מיקי הלוי: למכבי יש סניפים ברהט, בכסייפה ובכל המקומות הגדולים.

טוביה חורב: לקופת חולים מאוחדת יש סניפים בחלק מהיישובים הבדואים, לא בכולם.

יורי שטרן: אני רוצה לומר לגברת זהבה אברג'ל, אני כחבר כנסת שולח אלייך מכתבים ולא מקבל תשובה.

יורי שטרן: יושבת כאן מרים גורוב, רכזת פניות הציבור בסיעת ישראל בעלייה, ששלחה אלייך מספר מכתבים ולא נענתה.

זהבה אברג'ל: לא יכול להיות.

1063: אי אפשר וזה לא ענייני לטפל בפניות פרטניות, חבר הכנסת יורי שטרן ניסה לעשות זאת, זה קשה כי צריך לבדוק את הדברים לעומק.

1063: אני פונה לחברי הכנסת, האזרחים סובלים, אנא מכם, מי שיכול "להתלבש" על הנושא יעשה מצווה.

אמנון כהן: אני מתנצל בפני משרדי הממשלה שלא יספיקו להגיב, לא יהיה זמן לשמוע את כולם, אבל אני מבקש לתת תשובות בכתב.

נורית יצחק: אני רוצה להתייחס לנושא שעלה כאן בנושא אמהות חד הוריות, מי שדיבר כאן בקשר לזכויות של אמהות חד הוריות בחוק הבטחת הכנסה, כנראה שלא מבין את המהות של חוק הבטחת הכנסה.

נורית יצחק: החוק הזה נועד לספק רשת מגן תחתונה למי שלא מסוגל לפרנס את עצמו במחייה מינימלית.

נורית יצחק: החוק הזה מיועד לספק לחם וחלב לתושבים שלא מסוגלים לעשות זאת.

נורית יצחק: בדרך כלל הזכאות הזאת מותנית במבחן הכנסות ובחיפוש עבודה.

נורית יצחק: כל תובע חייב קודם כל לחפש עבודה למחייתו ואם הוא לא מסוגל הוא מקבל הבטחת הכנסה ולצורך כך הוא נרשם בשירות התעסוקה.

נורית יצחק: נכון שלאימהות חד הוריות ניתן פטור מהתייצבות בשירות התעסוקה וזאת רק בשל העובדה שהן אימהות לילדים קטנים ולכן הן לא מסוגלות לצאת לעבוד.

נורית יצחק: הזכאות הזאת גם מוגבלת לאימהות לילדים עד גיל 7.

נורית יצחק: ברגע שהילדים מגיעים לגיל שבע, הן חייבות לצאת לעבוד.

יורי שטרן: מה לגבי לימודים, למה הן לא יכולות ללמוד?

נורית יצחק: נשים שהן אימהות לילדים קטנים והן מסוגלות לצאת ללימודים במקום לצאת לעבוד, לא קיימת עילת הזכאות של אם ולכן אין שום סיבה לשלם להן הבטחת הכנסה כדי לממן להן לימודי השכלה גבוהה.

נורית יצחק: מקרים חריגים של מימון לימודים למי שמקבל הבטחת הכנסה ותשלום הבטחת הכנסה למחייה במצבים האלה, הן אותן אלה שבוחרות ללמוד מקצוע שמאושר על ידי משרד העבודה והרווחה כמקצוע נדרש.

נורית יצחק: ישנה רשימה של מקצועות בתחומי לימוד שתובעות הבטחת הכנסה מופנות אליה ואם הן לומדות באותה מסגרת של הכשרה מקצועית, שמטבע הדברים יותר קצרה משלוש שנות לימוד באוניברסיטה אבל היא מספקת להן מקצוע שהן יוכלו היום למצוא עבודה במשק, הן יכולות לקבל הבטחת הכנסה למרות העובדה שהן לומדות, אבל החוק הזה שהוא חוק סעד במהותו ונועד להחליף את קצבת הסעד שהייתה קיימת קודמת לכן לפני חקיקת החוק, המטרה שלו היא לא לאפשר לאנשים ללמוד במוסדות להשכלה גבוהה ולקבל גמלה שהמטרה שלה היא לספק להן מחייה מאוד נמוכה.

נורית יצחק: מי שכיר את הסכומים שהביטוח לאומי משלם במסגרת הזאת יכול להבין שלא ייתכן שאדם יקבל גמלה להבטחת הכנסה וגם יעסוק בלימודים אקדמיים, אלא רק אם הוא לא מסוגל לעבוד ולהתפרנס למחייתו בכוחות עצמו.

יוסי אלבז: משרד הפנים בבאר שבע, מאז שעבר מרשם האוכלוסין למשכנו החדש, השירות שלו השתפר לאין ערוך מבחינת המשרד.

יוסי אלבז: האוכלוסייה גדלה וגם כמות הפניות גדלה.

יוסי אלבז: לגבי מה שהעלה האדון משגב שלום, זה נושא שמחייב בדיקה, אני אבדוק את העניין ואעביר התייחסות ליושב ראש הוועדה.

אמנון כהן: אני מבקש מכל נציגי משרדי הממשלה שלא הספיקו לענות, להתייחס בכתב לכל הטענות שהועלו כאן ולהעביר העתקים לוועדה לפניות הציבור.

אמנון כהן: נציגי הנגב, הכרתם את האנשים, את חברי הוועדה, אנחנו עומדים לרשותכם על מנת לעזור לכם ככל האפשר.

אמנון כהן: עלתה כאן טענה על ידי יהודה קיפלינסקי בנושא הביטוח הלאומי, של שינוי קצבת נרקומן אלכוהוליסט מול נכה, אנחנו נבדוק את הדברים, אם צריך שינוי חקיקה, הנושא יטופל.

אמנון כהן: בנושא אבטלה באזורי מוכי אבטלה, אני מאמין בבניית מפעלים באזורי תעשייה, רק כך נוכל להתמודד עם האבטלה, לא לתת דמי אבטלה אלא להעסיק את העובדים הללו על מנת שיתפרנסו בכבוד.

אמנון כהן: אני אפנה לשר התמ"ס בעניין מדיניות משרד התמ"ס, איך הם נערכים בתוכנית אב לשנים הקרובות ואיך הוא רואה את התפתחות הנגב והפריפריה מסביב על מנת להביא לכאן יזמים שייתנו מענה תעסוקתי וכדי שנוכל להתמודד מול האבטלה.

אמנון כהן: הועלו כאן בעיות נוספות כמו הדיור הציבורי, הדברים נרשמו ואני אבדוק את הדברים לעומק על מנת לראות מה אפשר לעשות באזור שלכם.

אמנון כהן: אני מקבל בברכה את נושא פרסום תפקידי ועדות הכנסת ותחום פעילותן.

אמנון כהן: לפעמים גם נציבי פניות הציבור לא תמיד יודעים למי להפנות ולנתב את הפניות, אולי אנחנו צריכים להנפיק חוברת לרשויות המקומיות ולכל הגופים שמטפלים בפניות הציבור על מנת שיידעו את תחומי הפעילות של כל ועדה וסמכויותיה.

אמנון כהן: אני אפנה לשר האוצר שיתקצב את הנושא, אם לא השנה, לפחות להיערך לקראת השנה הבאה.

אמנון כהן: בנושא הבדואים, אני חושב שצריכה לקום ועדה או ועדת משנה, אתייעץ עם חברי בוועדת הכספים, יש לנו 19 ועדות משנה, אולי אחת מהן מטפלת במגזר הערבי ותוכל לתת מענה גם למגזר הבדואי.

אמנון כהן: לי חשוב שהנושא יטופל, שהם ירגישו חלק מאזרחי מדינת ישראל.

אמנון כהן: כ-60% משטח מדינת ישראל נמצא באזור הנגב והדרום והאכלוס הוא 7% בלבד.

אמנון כהן: אני חושב שאנחנו צריכים לתת את הדעת על כך, להרחיב את האכלוס בנגב, לתת מענה של דיור ציבורי, מענה של בנייה, להרחיב את המקום כולל על ידי מפעלים תעסוקתיים.

אמנון כהן: אני רוצה להודות לכל מי שהשתתף היום בדיון, ראשית, לראש העיר, מר יעקב טרנר, לנציבי פניות הציבור, לנציגי משרדי הממשלה השונים, לחברי הכנסת הנכבדים ולמנהלת הוועדה לפניות הציבור.

יוסי אלבז: אני רוצה להודות לכם שהגעתם עד הלום כי המפגש הזה מבורך מאוד, אני חושב שיש לעגן זאת בצורה מסודרת, שזה לא יהיה מפגש חד פעמי.

אמנון כהן: תודה רבה, אני מודה לכולם, הישיבה נעולה.