הוועדה המיוחדת לקידום מעמד הילד, כנסת 15, פרוטוקול מספר 178, 2002-10-21 10:00

תמר גוז'נסקי: שלום לכולם, על סדר היום – נושא הפיקוח על שירותי אומנה.

תמר גוז'נסקי: לפני שנה כאשר קיימנו דיון בנושא הזה, זה היה בתחילת המהפך, השינוי בהפעלת התחום הזה שהועבר ממשרד העבודה והרווחה לגופים חיצוניים, אותם שלושה גופים שזכו.

תמר גוז'נסקי: אני מקווה שהם ישתתפו בדיון ויתייחסו לנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: אז הוסבר לנו שהמטרה של השינוי היא להגדיל באופן משמעותי את מספר הילדים שימצאו מקום במשפחות אומנה ולא במוסדות חוץ-ביתיים, וזאת על רקע האינפורמציה הידועה שבישראל שיעור הילדים המושמים במוסדות חוץ-ביתיים ולא במשפחות אומנה הוא גבוה מאוד.

תמר גוז'נסקי: בכלל, השאלה של טיפול קהילתי היא עדיין מטרה חשובה בנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: המטרה שלנו היום היא לבדוק מה קרה בשנה שחלפה, האם הציפיות מאותה הפרטה, מהפעלת התחום על ידי גופים חוץ-ממשלתיים ולא על ידי המשרד ישירות, הניבה תוצאות.

תמר גוז'נסקי: האם נמצאו יותר משפחות?

תמר גוז'נסקי: האם אנחנו באמת עדים לתחילתו של מהפך משמעותי בנושא הזה?

תמר גוז'נסקי: כמו כן אנחנו מבקשים לדעת מה לימד הניסיון לגבי הפיקוח, הן הפיקוח על העמותות והן הפיקוח של המשרד על מה שקורה אצל המשפחות.

תמר גוז'נסקי: אחת השאלות העיקריות היא האם באמת יש בעיה ספציפית בישראל, שמשום מה משפחות לא מוכנות ליטול על עצמן טיפול בילדים תמורת אותו תשלום, והאם עדיין גם בתקופת העמותות יש בעיה של תשלום או של תנאים.

תמר גוז'נסקי: בזמנו קיימנו דיון על כך שתשלומים של משרד העבודה והרווחה מגיעים באיחור, שמשפחות נדרשות לממן בעצמן ואחר כך מחפשות את ההחזר, או שהן מבקשות מימון לצרכים חיוניים של הילד ולא מקבלות אותו.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מבקשים לדעת האם הנושא הזה השתנה או שהוא עדיין משמש מכשול.

תמר גוז'נסקי: הנקודה הרביעית היא איכות הטיפול של משפחות אומנה - האם האיכות השתפרה?

תמר גוז'נסקי: האם מצאנו משפחות אומנה טובות יותר?

תמר גוז'נסקי: ועוד כל מיני שאלות שאני מניחה שהמשתתפים בדיון יעלו.

תמר גוז'נסקי: השאלה של קליטת הילדים וכן השאלה של יציבות הילד, זאת אומרת שהוא נמצא מספיק זמן אצל המשפחה ולא מיטלטל ממקום למקום, הן מאוד חשובות.

תמר גוז'נסקי: אני תוהה בקול רם:

תמר גוז'נסקי: אם עמותות מקבלות כסף לפי משפחות, האם יש עניין למצוא יותר משפחות ולהעביר ילדים?

תמר גוז'נסקי: נרצה לדעת האם כל הנושאים האלה נבדקו.

תמר גוז'נסקי: בחומר שהונח לפניכם, שהוכן על ידי גברת איילת ברק-מדינה ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, בין היתר מוזכר הנושא של המגזר הערבי.

תמר גוז'נסקי: אני מבקשת לשאול האם יש אינפורמציה על הנושא הזה, והאם נשקלת האפשרות לחפש עמותה שתטפל במגזר הערבי כדי לוודא את הנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: אלה כמה מהשאלות שאנחנו מבקשים לדון בהן היום.

תמר גוז'נסקי: התפרסמה היום ידיעה בעיתון על כך שמשרד העבודה והרווחה הפסיק את הקשר עם אחת משלוש העמותות מהדרום, עם "מפעל הכשרת ילדי ישראל".

תמר גוז'נסקי: אני מניחה שגם על הנושא הזה נקבל אינפורמציה, מה היו השיקולים ומה יקרה באותו מקום בינתיים.

תמר גוז'נסקי: נמצאת איתנו גברת שלווה ליבוביץ' ממשרד העבודה והרווחה, מפקחת ארצית לשירותי אומנה.

שלווה ליבוביץ': כמה הערות סמנטיות.

שלווה ליבוביץ': העמותות מנחות, מלוות, מייעצות ומדריכות את משפחות האומנה.

שלווה ליבוביץ': הן לא מפקחות.

שלווה ליבוביץ': תפקיד הפיקוח הוא של המשרד.

שלווה ליבוביץ': המשרד מעולם לא עסק באומנה.

שלווה ליבוביץ': מי שעסק בכך הן הרשויות המקומיות ולפיכך, אם נדייק מבחינה עובדתית, הסמכות הועברה מהרשויות המקומיות.

שלווה ליבוביץ': ועוד נקודה אחת, העמותות מקבלות תקציב לפי מספר הילדים ולא לפי מספר המשפחות.

שלווה ליבוביץ': הסכום שכתוב פה הוא נמוך, כתוב 467 אך הן מקבלות 489, אבל אלו פרטים קטנים.

שלווה ליבוביץ': אם את שואלת אותי היום, אחרי שנה וחצי, האם המהלך מצדיק את עצמו - תשובתי היא בוודאות כן, גם בצד איכות העבודה וגם בצד הכמות.

שלווה ליבוביץ': למרות שמדובר בשנה ראשונה, בהיערכות ובלימוד של הנושא, אנחנו נמצאים היום במקום יותר טוב מזה שהיינו בו קודם.

שלווה ליבוביץ': מי שעקב אחרי אמצעי התקשורת יכול היה לקרוא הבוקר בעיתון "ידיעות אחרונות" איך עמותות מצליחות לגייס ילדים.

שלווה ליבוביץ': התפרסמה כתבה על שלושה אחים שלא רוצים להפריד ביניהם, שמצאו משפחה.

שלווה ליבוביץ': נציגת לנ"י (ליגת נשים בישראל) התראיינה בתכניתה של דליה יאירי הבוקר - היא בוודאי תגיע לכאן עוד מעט - בניסיון לעזור בגיוס משפחות.

תמר גוז'נסקי: לא הצלחתי להבין מה היה כל כך מוצלח.

שלווה ליבוביץ': אני מדברת על יכולת השיווק של הגופים שמפעילים את האומנה שמצליחים למצוא מענה, גם למספר רב של ילדים אחים, שזה דבר לא פשוט, וגם לילדים עם צרכים מיוחדים.

שלווה ליבוביץ': אתן דוגמה – השנה נעשתה השמה לילד חולה איידס, אני חושבת שזה משהו שלא היינו יכולים להגיע אליו במתכונת הקודמת.

שלווה ליבוביץ': הילד הזה, שהיה במצב גופני קשה ביותר, היום מצבו טוב, הוא כבר חזר למערכת הלימודים ולומד בבית ספר רגיל, מה שלא עשה שנים.

שלווה ליבוביץ': זה רק דוגמה איך גוף שעוסק בתחום האומנה 24 שעות ביממה מצליח למצוא פתרונות שקודם היה מאוד קשה למצוא.

תמר גוז'נסקי: מה הנתונים?

תמר גוז'נסקי: כמה ילדים היום מושמים?

שלווה ליבוביץ': שתי עמותות הצליחו בצורה משמעותית להגדיל את מספר הילדים, זה לנ"י (ליגת נשים בישראל) ומט"ב (עמותה ציבורית לטיפול ורווחה).

שלווה ליבוביץ': נורית גרינבלד ממט"ב נמצאת פה והיא בוודאי תיתן נתונים מדוייקים ומעודכנים.

שלווה ליבוביץ': גם ללנ"י וגם למט"ב יש 75 ילדים יותר ממה שהיו להם ביום שהם קלטו.

שלווה ליבוביץ': צריך לקחת בחשבון שבחצי השנה הראשונה נפרדו מכמה משפחות אומנה שחשבו שאינן מטיבות עם הילדים.

שלווה ליבוביץ': זה תהליך שקרה בכל הארץ, שביקרו אצל כל מיני משפחות, שקודם במתכונת הקודמת לא הגענו אליהן, והגיעו למסקנה שהן לא עושות עבודה טובה.

תמר גוז'נסקי: את אמרת שהעמותות לא מפקחות.

תמר גוז'נסקי: התפקיד שלכם לפקח.

שלווה ליבוביץ': אבל הן נכנסות למשפחה ומסתכלות מה מצבו של הילד, מה קורה ביום-יום ואיך הילד מתפקד בבית הספר, האם מצבו משתפר.

שלווה ליבוביץ': לאור כל זה הן הגיעו למסקנה שחלק מסויים של המשפחות צריך להפסיק להיות משפחות אומנה.

תמר גוז'נסקי: לא הבנתי מה הנתונים.

תמר גוז'נסקי: כמה ילדים היו במשפחות אומנה לפני שנה וחצי וכמה ילדים יש היום במשפחות אומנה?

שלווה ליבוביץ': ב-1 במאי 2001 היו 1,299 ילדים.

שלווה ליבוביץ': היום את צריכה להוסיף לזה בין 130-150 ילדים, כי הדברים דינמיים.

תמר גוז'נסקי: אין לך נתון מדוייק לכל יום?

שלווה ליבוביץ': לא, כי לוקח זמן עד שילד נקלט במערכת.

שלווה ליבוביץ': יכול להיות שילד יצא לפני חודשיים או שילד נכנס לפני שלושה חודשים אך עדיין לא רואים את זה במערכת המיכון.

תמר גוז'נסקי: איך את משלמת, אם הוא לא מופיע אצלך במערכת?

שלווה ליבוביץ': אנחנו משלמים רק כשהוא קלוט במערכת המחשב, ואז הם מקבלים תשלום רטרואקטיבי על התקופה שהוא לא היה קלוט, זה התהליך.

תמר גוז'נסקי: מדוע צריך לקחת שלושה חודשים כדי לקלוט משהו במחשב?

שלווה ליבוביץ': היום זה לוקח פחות, אבל זה יכול לקחת גם יותר.

שלווה ליבוביץ': לדוגמה, יש היום גזברים ברשויות המקומיות שלא חותמים בתואנה שאין מכסות.

שלווה ליבוביץ': היום יש עיצומים של פקידי סעד ולפיכך לא מאריכים צווים.

שלווה ליבוביץ': ברגע שהצו לא הוארך, הילד נפלט מהמערכת והמשפחה מפסיקה לקבל, למרות שהוא ילד שכבר נמצא במערכת באותה תקופה.

שלווה ליבוביץ': יכול להיות שנתוני יסוד לא הוקלדו כמו שצריך.

שלווה ליבוביץ': יכולים להיות הרבה מאוד דברים שמעכבים.

שלווה ליבוביץ': יחד עם זה, העמותות לקחו על עצמן להביא את החומר לירושלים ולדאוג להקלדה פעם בחודש או פעמיים בחודש לפני תאריך התשלומים, דבר שמשפר במעט את נושא התשלומים.

תמר גוז'נסקי: מי משלם למשפחות?

שלווה ליבוביץ': אנחנו ישירות.

תמר גוז'נסקי: אם הילד לא רשום שלושה חודשים, אז המשפחה במשך שלושה חודשים לא מקבלת כסף?

שלווה ליבוביץ': יש לנו מערך מקדמות.

שלווה ליבוביץ': אם העמותה כותבת שנקלט ילד, יש לנו טופס מקדמות: אומרים שנקלט ילד במשפחה כזאת מתאריך כזה ואנחנו נותנים מקדמה.

שלווה ליבוביץ': ברגע שהילד נקלט במערכת המיכון המקדמה מקוזזת.

תמר גוז'נסקי: התוספת של 130 ילדים, זאת אומרת משהו כמו 10%, נחשבת הצלחה.

תמר גוז'נסקי: מדוע?

תמר גוז'נסקי: איך היה קודם?

שלווה ליבוביץ': זאת הצלחה לגבי שנה ראשונה.

שלווה ליבוביץ': אנחנו לוקחים בחשבון שהיה גידול יותר גדול מבחינת המשפחות החדשות שגוייסו, רק שנקלטו בהן ילדים שהוציאו אותם ממשפחות אומנה שנמצאו לא מתאימות.

שלווה ליבוביץ': לילדים האלה צריך לתת מענה חדש והיה צריך למצוא להם משפחה.

שלווה ליבוביץ': אם אנחנו בודקים כמה השמות חדשות כל עמותה עשתה, היא עשתה הרבה יותר.

תמר גוז'נסקי: אם העמותה הוציאה ילד ממשפחה אחת למשפחה שנייה, אז היא לא קיבלה כסף.

שלווה ליבוביץ': היא לא מקבלת עבור ההשמה.

שלווה ליבוביץ': היא מקבלת רק על גיוס משפחה חדשה או על השמה חדשה.

שלווה ליבוביץ': ילד שהיה באומנה ועבר למשפחה אומנת אחרת, העמותה לא מקבלת כלום על תהליך ההשמה שלו.

תמר גוז'נסקי: כמה ילדים נקלטים במערכת מדי שנה וכמה ילדים עוזבים את המערכת מדי שנה?

שלווה ליבוביץ': כ-25%.

שלווה ליבוביץ': חלקם מגיעים לגיל 18, חלקם חוזרים הביתה, ויש גם קריסות.

שלווה ליבוביץ': במשך שנה יש תחלופה של כ-25%.

שלווה ליבוביץ': בהשוואה, בעולם הפנימיות התחלופה מגיעה ל-40% בשנה.

שלווה ליבוביץ': אפשר לראות את זה הן כדבר חיובי והן כדבר בעייתי.

שלווה ליבוביץ': אני רוצה לציין, מפני שנמצאת פה גברת ריבקין-רוזנב ממכון ברוקדייל, שיצאנו למכרז לעריכת מחקר שאמור להעריך את מהלך ההפרטה.

שלווה ליבוביץ': היה גם כנס ספקים, ובחודש הקרוב תיבחר החברה שתעשה את המחקר, והיא תבדוק.

שלווה ליבוביץ': יש לנו קבוצת ביקורת של רשויות מקומיות שנשארו במתכונת הישנה כמו ירושלים, לוד ובפתח תקווה; כמו כן ישאלו הורים אומנים שהיו גם במתכונת הישנה את דעתם על המתכונת החדשה.

שלווה ליבוביץ': המחקר הזה להערכתנו יארך כשנה.

שלווה ליבוביץ': אז תהיה לנו תמונה, גם מבחינה איכותית וגם מבחינה כמותית של המהלך שקרה.

תמר גוז'נסקי: מה הצפי לשנה הבאה?

תמר גוז'נסקי: מה המשימה שאתם מציבים בפני העמותות?

שלווה ליבוביץ': אני מפרידה בין איכות לכמות.

שלווה ליבוביץ': הצפי הכמותי הוא כ-200 ילדים נוספים באומנה, אם לא תהיה לנו בעיה של מכסות שהיא מאוד חמורה היום.

שלווה ליבוביץ': אנחנו מרגישים היום, הרבה יותר מאשר בשנים קודמות, שהרשויות נמצאות במצוקה כספית מאוד קשה.

שלווה ליבוביץ': אתמול התקיים דיון באחת הערים הגדולות בארץ ושם אמרו:

שלווה ליבוביץ': אנחנו לא נחתום לכם על הוצאות מיוחדות כי אין לנו.

שלווה ליבוביץ': על כל טיפול פסיכולוגי או שיעור עזר הרשות המקומית חותמת כי היא משלמת 25%.

שלווה ליבוביץ': היום בשל המצוקה אנחנו נתקלים בתופעות לא פשוטות, אבל אני מקווה שעם כל זה אנחנו נעמוד במשימה של גידול נוסף, ושתוך חמש שנים נגיע ליעד שהצבנו לעצמנו.

תמר גוז'נסקי: הגידול הזה הוא על חשבון הקטנת מספר הילדים בפנימיות?

שלווה ליבוביץ': כך אמור להיות, כי מספר המכסות לא גדל במשרד העבודה והרווחה.

שלווה ליבוביץ': יש כ-10,000 מכסות חוץ-ביתיות.

תמר גוז'נסקי: מספר הילדים בפנימיות קטן כתוצאה מכך?

שלווה ליבוביץ': אני מניחה שאם אנחנו גדלנו אז הם כנראה קטנו.

תמר גוז'נסקי: האם הרשויות הנוגעות בדבר, משרד העבודה והרווחה והעיריות, לא יודעות לעשות חשבון שזה יותר זול?

שלווה ליבוביץ': זאת בעיה פסיכולוגית.

שלווה ליבוביץ': בפנימייה הרשות המקומית משלמת מכסה שהיא יקרה, ופעם אחת.

שלווה ליבוביץ': באומנה בגלל התכנית הטיפולית הדיפרנציאלית והעובדה שהיא חותמת על כל החזר הוצאות, יש לה תחושה כאילו זה עולה לה הרבה מאוד כסף, למרות שבממוצע זה לא כך.

תמר גוז'נסקי: לא שמעתי שגזברים סובלים מבעיות פסיכולוגיות, חשבתי שהם יודעים לעשות חשבון.

שלווה ליבוביץ': מסתבר שזה שונה כאשר הגזברים צריכים לחתום, שהם שמים את הדברים במגירה.

שלווה ליבוביץ': אולי גברת נורית גרינבלד תספר לך כי רק אתמול היה דיון גדול בצפון על הנושא הזה.

שלווה ליבוביץ': גם אנשי המקצוע הודיעו לנו שהתכניות הטיפוליות כפי שניבנו לא יוכלו להתבצע במלוא עוצמתן והיקפן בגלל הבעיות התקציביות.

שלווה ליבוביץ': אבל, בלי שום קשר לזה, אנחנו הולכים השנה למהלך לשינוי דרמטי בנושא ההוצאות המיוחדות.

שלווה ליבוביץ': אחד הנתונים שיש במסמך שלפניך, שמאז ההפרטה בגלל התכניות הטיפוליות ההוצאות המיוחדות גדלו מ-8 מיליון שקל ל-12 מיליון שקל.

שלווה ליבוביץ': היום אנחנו במצב שלכל הילדים יש תכנית טיפולית, וזה כנראה הסכום של ההוצאות המיוחדות.

שלווה ליבוביץ': אנחנו נמצאים כעת בתהליכים של בניית סל ממוצע.

שלווה ליבוביץ': כאשר העמותות יקבלו את הסל אנחנו נוציא את המשפחות מהתשלומים לפסיכולוגים ולשיעורי עזר.

שלווה ליבוביץ': העמותות הן שיגייסו את הפסיכולוגים ואת המורים וישלמו לחוגים באופן ישיר ובכך אנחנו נמנע הרבה עוגמת נפש שנגרמת למשפחות האומנה שהיו עד היום בנק שלנו למשך שלושה חודשים, מיום שהוציאו את הכסף ועד שהם קיבלו אותו בחזרה.

שלווה ליבוביץ': כמו כן, יהיה גם שדרוג מקצועי.

שלווה ליבוביץ': ברגע שעמותה לא רק תקנה שירותים פסיכולוגיים בחוץ אלא גם תוכל לגייס פסיכולוג או פסיכיאטר לתוך המערכת שלה, אני חושבת שאנחנו נשדרג את הצוות המקצועי, כי כל אחד מהתחומים יפרה את משנהו, ויהיו גם פסיכולוגים ופסיכיאטרים שיתמחו בתחום האומנה, מה שאין כיום בארץ.

שלווה ליבוביץ': אני מצפה שהתחום הזה מצד אחד יקל על משפחות אומנה, מצד שני ישדרג את הצוות ומצד שלישי לא יעמיד אותנו במצב שהגזברים יצטרכו לחתום על כל דבר 25%.

שלווה ליבוביץ': אנחנו נאמר להם – מכסת אומנה זה: התשלום למשפחה אומנת, התשלום לעמותה וסל ממוצע שבסיכומו של דבר הוא פחות מעלות לילד בפנימייה.

תמר גוז'נסקי: זה תמריץ למשפחות אומנה לחפש ילדים קלים.

שלווה ליבוביץ': קודם כל, משפחות אומנה לא מחפשות.

תמר גוז'נסקי: זה תמריץ לעמותות שיחפשו ילדים קלים.

שלווה ליבוביץ': אין היום ילדים קלים שיוצאים לאומנה.

שלווה ליבוביץ': אם כבר, יש היום רק ילדים יותר ויותר קשים.

שלווה ליבוביץ': הם יגידו את זה אולי בשמם.

שלווה ליבוביץ': להיפך, היום יש נכונות להתמודד עם ילדים יותר ויותר קשים, כמו הדוגמה של הילד חולה האיידס, שלא עולם הפנימיות היה מוכן לקבל אותו ולא השיקום.

שלווה ליבוביץ': דרך אגב, יש לנו עוד שני ילדים נשאי איידס וזה דורש המון מהמשפחות, כי זה המון הליכה לבתי חולים, נסיעות כמעט כל שבוע.

שלווה ליבוביץ': בקטע הזה הן עושות עבודה יוצאת מן הכלל עם המרכזים.

שלווה ליבוביץ': כדאי לשמוע מהרופאים מה קרה לילדים האלה מאז שהם הגיעו למשפחות אומנה.

שלווה ליבוביץ': היום גם בעולם הפנימיות, מי שמחפש ילדים קלים לא יישאר במערכת.

שלווה ליבוביץ': אין היום ילדים קלים.

שלווה ליבוביץ': אנחנו מקבלים ילדים פגועים וקשים.

שלווה ליבוביץ': לוקח זמן עד שמוציאים ילדים מהבית, בגלל שבונים היום מערכות תמיכה בקהילה.

שלווה ליבוביץ': כאשר ילדים כבר יוצאים מהבית אף אחד מהם לא קל.

שלווה ליבוביץ': להיפך, אנחנו נתקלים בילדים פגועים מינית וילדים אלימים שנפגעו.

שלווה ליבוביץ': אין ילדים קלים במערכת.

תמר גוז'נסקי: משרד העבודה והרווחה ביטל תכנית לילדים פגועים.

תמר גוז'נסקי: שמעתי שהתור הגיע כבר ל-50-60 ילדים.

תמר גוז'נסקי: אפרופו קהילה, יש לי חדשות בשבילך, השנה סגרו תכנית טיפולית לילדים פוגעים ולכן התור, שהיה 10-20 ילדים, גדל ל-50-60 ילדים פוגעים שעברו כבר איבחון וקבעו שהם צריכים לקבל טיפול.

שלווה ליבוביץ': את מדברת על פרויקט של החסות אבל גם בשירות לילד ולנוער יש היום קיצוץ.

שלווה ליבוביץ': הנושא של מעונות רב-תכליתיים ומרכזי הורים-ילדים קוצץ.

שלווה ליבוביץ': לא רק האומנה מרגישה את המצב הקשה אלא בהחלט המערכת כולה.

שלווה ליבוביץ': אני בהחלט חושבת שבסיכומו של דבר ילדים שמגיעים, אלו ילדים שלפני שהוצאו מהבית נעשו נסיונות בקהילה.

שלווה ליבוביץ': אני רוצה לדבר על טיב העבודה.

תמר גוז'נסקי: תסבירי לנו מה קרה עם העמותה בדרום, ולמה ניתקתם את הקשר.

שלווה ליבוביץ': העמותה בדרום היא עמותה ששייכת למשרד החינוך, שיש לה היסטוריה של עבודה עם עולם הפנימיות.

שלווה ליבוביץ': בעבר הם נתנו גם את המכסות.

שלווה ליבוביץ': כלומר, הם מימנו, ומימנו גם את הפנימיות, והפיקוח של משרד העבודה והרווחה היה מאוד מאוד שולי.

שלווה ליבוביץ': זה היה טוב לכל הצדדים כי זה לא היה על חשבון משרד העבודה והרווחה.

שלווה ליבוביץ': אנחנו באנו עם סגנון פיקוח מאוד חזק ואני חושבת שהיה להם מאוד קשה לקבל את זה.

תמר גוז'נסקי: באיזה גיל מקבלים ילד בפנימייה?

שלווה ליבוביץ': בכל הגילאים.

שלווה ליבוביץ': יש להם במיוחד פנימיות שיקומיות.

תמר גוז'נסקי: איך אתם מסכימים שזה יעבוד בלי הפיקוח שלכם?

שלווה ליבוביץ': אני חושבת שוועדת סביונה רוט-לוי עד כמה שידוע לי התמודדה עם השאלה הזאת.

תמר גוז'נסקי: לא ברור מתי ועדת סביונה רוט-לוי תגיש לנו המלצות.

תמר גוז'נסקי: הא לא הסתדרתם ארגונית?

תמר גוז'נסקי: כמה ילדים הם קלטו?

שלווה ליבוביץ': הם המחוז הגדול ביותר שהתחיל עם 500 ילדים.

שלווה ליבוביץ': אחר כך אשדוד, שנשארה במתכונת הישנה, ביקשה לצאת להפרטה.

שלווה ליבוביץ': יש להם כעת כ-550 ילדים, אבל הם לא גדלו.

שלווה ליבוביץ': הם ניסו להדגיש מאוד נושאים חינוכיים שלצערי בשלב מסויים היו על חשבון הנושא הטיפולי.

שלווה ליבוביץ': הם החזיקו למשל רכז חינוך בעלות של שתי מנחות אומנה.

שלווה ליבוביץ': אני חושבת שאם היו נותנים שתי מנחות אומנה יכול להיות שהם כן היו מגיעים לגיוס והיו עומדים בדרישות של הפיקוח שלנו.

שלווה ליבוביץ': ראינו שאנחנו לא מדברים בשפה אחת, שזו תרבות ארגונית שונה ושאין צפי שבעתיד היא תהיה אחרת.

שלווה ליבוביץ': לפיכך החלטנו לסיים את הקשר.

שלווה ליבוביץ': כבר יצא מכרז חדש.

שלווה ליבוביץ': היום יש כנס ספקים בשעה 12:00.

שלווה ליבוביץ': ב-1.1. נקבל 2 עמותות אחרות.

שלווה ליבוביץ': במחוז הזה אין לנו כמעט כל ביקורת על הצוות המקצועי, אנחנו מדברים עם ההנהלה.

שלווה ליבוביץ': לכן כמעט כל הצוות המקצועי יעבור.

שלווה ליבוביץ': לגבי איכות הטיפול: המהלך הזה יביא למצב שכל משפחות האומנה --- מצד אחד.

שלווה ליבוביץ': מצד שני, לכל מנחה אומנה יש מדריך המקבל הדרכה פרטנית וקבוצתית בצורה קבועה.

שלווה ליבוביץ': יש סניפים ובכל סניף יש מדריך וראש צוות.

שלווה ליבוביץ': זוהי פונקציה מאוד חשובה שיוצרת צוות שלומד, שמפתח, שחושב אומנה ומקבל הדרכה, מה שלא היה קיים קודם.

שלווה ליבוביץ': יש מחוייבות לבניית תכנית טיפולית לכל ילד ואנחנו בודקים את זה בצורה מאוד צמודה, שלפעמים העמותות אומרות יותר מדי צמודה, מאשימים אותנו ביותר מדי פיקוח.

שלווה ליבוביץ': קרו דברים שהם תוצרים נלווים לדבר הזה.

שלווה ליבוביץ': אחד מהם למשל הוא תרגום של חומר למגזר הערבי על-ידי מט"ב, שעשו עבודה נפלאה בצפון.

שלווה ליבוביץ': יש להם מרכזת מדריכה של המגזר הערבי, עובדת מעולה שבנתה צוות טוב עם דרכי עבודה מסודרות.

שלווה ליבוביץ': הם תרגמו ביוזמתם לערבית חומר של משרד העבודה והרווחה שעד כה אף פעם לא תורגם.

שלווה ליבוביץ': נתתי לעוזרת שלך את התרגום.

שלווה ליבוביץ': לנ"י גם הוציאו תרגום מיוחד למגזר הערבי בערבית ולמגזר החרדי.

שלווה ליבוביץ': אלה דברים שמעידים על התייחסות עם רגישות תרבותית, כל אחד למגזר שלו ולצרכים המיוחדים.

שלווה ליבוביץ': אני חושבת שאם יש מגזר שבו היתה מהפכה בצורה שאיננה משתמעת לשתי פנים, זה המגזר הערבי בצפון.

שלווה ליבוביץ': הדרך עוד ארוכה.

שלווה ליבוביץ': ללמוד אומנה לא לומדים ביום אחד.

שלווה ליבוביץ': אני חושבת שזה ייקח זמן.

שלווה ליבוביץ': התשתית נבנית היום.

שלווה ליבוביץ': אני מאמינה שאנחנו בדרך הנכונה.

תמר גוז'נסקי: גברת כרמון, את רוצה להוסיף משהו?

ורד כרמון: אני אוסיף רק על הנושא של המחוז הדרומי ועל הפיקוח.

ורד כרמון: ירושלים והדרום הן מחוז אחד עד חודש ינואר ולאחר מכן יופרדו לשני מחוזות.

ורד כרמון: אני מפקחת על מחוז ירושלים.

ורד כרמון: אני רוצה להגיד שהיה קושי מאוד גדול לפקח על העמותה.

ורד כרמון: הרבה מהעיסוק בשנה וחצי הזאת היה בדברים ארגוניים, ופחות מדי בתחומים המקצועיים.

ורד כרמון: במקומות שכן נגענו אני רוצה להגיד שאני בהחלט רואה שיפור: שיפור באיכות הטיפול, שיפור בזה שאין היום אף משפחה או ילד שלא מלווים אותם, וזו אחת הסיבות המשמעותיות להפרטה.

ורד כרמון: לגבי הציפיות לעתיד, אני מצפה שתהיה לנו עמותה יותר ידידותית מבחינת שפה והבנה של צרכים, על מה אנחנו רוצים לעבוד, שנוכל לעבוד יותר טוב ביחד בשותפות, שיגדל מספר הילדים והמשפחות, שיהיה פיקוח על מספר תחומים.

ורד כרמון: התחלנו לשים דגש על מומחיות, למשל על משפחות מיוחדות למתבגרים, או עובד שיש לו ידע ייחודי בתחום מסויים, למשל בתחום של ילדים פגועים מינית או בתחום של ילדים עם צרכים מיוחדים.

ורד כרמון: דווקא במקרה במחוז הזה היתה התגייסות גם למשפחות עם מספר אחים וגם לילדים פגועים.

ורד כרמון: בנושא של הפיקוח: אני מרגישה שלפי תנאי המכרז יש המון דרישות אבל בפועל הדברים הם יותר אקראיים ואין מספיק חשיבה עד הסוף, איך ניתן לדעת בדיוק מה קורה ולכסות תחום של מספר מאות ילדים ומשפחות במחוז אחד.

ורד כרמון: זה דבר שאנחנו צריכים לדון עליו, קודם כל בתוך המשרד ואחר כך ביחד עם העמותות.

ורד כרמון: נקודה שמאוד חסרה לנו בפיקוח במשרד היא הנושא של המחשוב, שאנחנו בכלל לא On line.

ורד כרמון: אנחנו מתבססים על נתוני המשרד המדווחים באיחור ומתבססים על דיווחי העמותות אלינו בתום חודש, אבל אנחנו אף פעם לא מרושתים ולא יודעים בזמן אמת כמה יש.

ורד כרמון: זה נקודה שמפריעה לי מאוד בפיקוח בהסתכלות מחוזית.

עליזה עופר: אני מנכ"ל עמותת מט"ב.

עליזה עופר: אומר במספר משפטים למה אנחנו נמצאים בתוך הנושא הזה.

עליזה עופר: עמותת מט"ב היא עמותה ותיקה מאוד שמבוססת כולה על מערכת העבודה הסוציאלית, במטרות שלה ובצורת העבודה שלה.

עליזה עופר: כל העובדים אצלנו בדרגות הניהול וההדרכה הם עובדים סוציאליים.

עליזה עופר: ראינו מחוייבות גדולה מאוד להיכנס לנושא הזה כי אנחנו בודקים את הצרכים החברתיים שעל סדר היום.

עליזה עופר: כך גם היינו העמותה הגדולה שהובילה את חוק הסיעוד.

עליזה עופר: אנחנו מאוד שמחים שיש לנו זכות להיכנס גם לנושא החשוב של משפחות אומנה מפני שאנחנו חושבים שהנושא של משפחות אומנה זה לא רק מול פנימייה.

עליזה עופר: למשפחה האומנת כמשפחה שמגדלת ומחנכת יש ערכים נוספים.

עליזה עופר: על העבודה בצפון תרחיב גברת נורית גרינבלד שמנהלת את השירות מטעמנו.

עליזה עופר: אני חושבת שאחד הדברים היפים שעשינו הוא הקמת אגודת ידידים, שבראשה עומד השופט מלמד, שהיה שופט נוח ופרש.

עליזה עופר: גם הוא נכנס לנושא הזה מתוך הערכת חשיבות המשפחה המחנכת.

תמר גוז'נסקי: מה התפקיד של אגודת הידידים?

עליזה עופר: לאגודת הידידים יש מספר תפקידים.

עליזה עופר: קודם כל להגביר את המודעות לחשיבות הנושא של משפחות אומנה.

עליזה עופר: כמו כן, לתת הרבה יותר חיזוק ותמיכה למשפחות הקיימות ולהדגיש שהן תורמות ושהן מתמודדות במצבים קשים.

תמר גוז'נסקי: הידידים מבקרים אצל המשפחות?

עליזה עופר: הם גם יבקרו במשפחות על-פי התכנית.

עליזה עופר: השופט מלמד הופיע למשל בפני כנס של המשפחות ומאוד ריגש אותם, מאוד העריכו את נוכחותו.

עליזה עופר: וכמובן כמו כל אגודת ידידים, ננסה להיעזר בהם במשאבים.

עליזה עופר: כמו ששמעת, המצב של המשאבים הכספיים הוא קשה, ויש צרכים שברור שלא יהיו בסל השירותים, למשל כמו עריכת יום כיף למשפחות, לילדים ולמשפחות ביולוגיות יחד.

עליזה עופר: אנחנו עושים את זה באמצעות משאבים של האגודה.

עליזה עופר: אנחנו רואים את החשיבות של כל הנושא בתוך הקהילה, כאשר הקהילה עצמה היא חלק מהנושא.

עליזה עופר: אנחנו מאוד מעודדים את הקהילה להיות שותפה איתנו בפיתוח הנושא.

עליזה עופר: לגבי הפעולה עצמה, אני רוצה להתעכב על הנושא הערבי.

עליזה עופר: כאשר בדקנו את המצב מייד ידענו שנרצה בעדיפות גבוהה להיכנס לנושא הערבי, כמובן תוך ראייה של שילובו בתכנית פעולה.

עליזה עופר: השקענו הרבה מאוד מחשבה וחיפשנו איך לקדם מגזר שהיה בהחלט מקופח מאוד.

נורית גרינבלד: בקצת אופטימיות – אני מאוד אוהבת את מה שאני עושה.

נורית גרינבלד: אני קמה בבוקר בתחושה של שליחות, ואחרי שנה וחצי זה רק גובר.

נורית גרינבלד: אני חושבת שיש לנו משפחות נהדרות.

נורית גרינבלד: ניפינו את המשפחות הפחות מתאימות אך יש משפחות שאי אפשר לנפות כי הן משפחות של קרובי משפחה.

נורית גרינבלד: יש ערך לכך שילד יימצא בתוך המשפחה המורחבת שלו, והיה לנו חשוב לשמר את זה, אז אנחנו משקיעים שם יותר.

נורית גרינבלד: בהחלט הן לא המשפחות שהיינו רוצים כמשפחות אומנה.

נורית גרינבלד: אחרי שנה וחצי יש דור חדש של משפחות אומנות, משפחות עם רקע סוציו-אקונומי יותר גבוה.

נורית גרינבלד: אנחנו מגיעים אליהן על-ידי פנייה בעיתונות ובכל אמצעי התקשורת האזוריים.

נורית גרינבלד: אנחנו מגיעים לימי הורים בבית ספר, לויצ"ו, לנעמ"ת, לכל מיני עמותות.

נורית גרינבלד: הנשים בדרך כלל נרתמות.

נורית גרינבלד: אנחנו מגיעים גם לאזורים יותר מבוססים, כמו למשל כפר תבור, שם אני גרה.

נורית גרינבלד: יש לנו שם ארבע משפחות ואנחנו בהחלט רואים שזה שונה.

נורית גרינבלד: יש להם יותר סבלנות לחכות עד שיגיע הכסף, יש להם אופציה לתת לילדים יותר דברים.

נורית גרינבלד: אנחנו בהחלט רואים עליית מדרגה בקטע הזה, וזה מאוד חשוב.

נורית גרינבלד: לנושא המגזר הערבי: הוא מאוד מפוזר בכל הצפון.

נורית גרינבלד: קיבלנו בערך שליש מהילדים מהמגזר הערבי.

נורית גרינבלד: כרגע זה קצת עלה ויש לנו יותר משליש הילדים במגזר הערבי.

נורית גרינבלד: הלכנו מבית לבית וסיפרנו מה זה מנחי אומנה, כי ברוב המקומות לא ידעו מה זה מנחי אומנה, ושיש פיקוח, ולא כל כך אהבו את זה בהתחלה.

נורית גרינבלד: לימדנו אותם שיש גם החזר הוצאות, והם לא ידעו מה זה החזר הוצאות.

נורית גרינבלד: במגזר הערבי המשפחה קיבלה כל חודש של הכסף ומעבר לזה לא היה שום החזר הוצאות, לא על פסיכולוג, לא על איבחון, לא על שיעורי עזר.

נורית גרינבלד: אני רואה בזה ממש מהפך.

תמר גוז'נסקי: זה מסביר למה הסכום גדל מ-8 מיליון ל-12 מיליון, כי משפחות לא קיבלו את מה שהגיע להן.

נורית גרינבלד: הלשכות לשירותים חברתיים מאוד כועסות עלינו, יש כלפינו כעס רב שאנחנו מבזבזים כסף, שאנחנו מנותקים מהלשכה.

נורית גרינבלד: אנחנו בעצם השופר של הילד.

נורית גרינבלד: מאוד חשוב להגיד שהעמותה רואה את הילד ממש במרכז.

נורית גרינבלד: לא מעניין אותנו מה יש ללשכה כרגע, מה שחשוב לנו זה טובת הילד.

נורית גרינבלד: אין היום ילד שמוציאים אותו הוצאה חוץ-ביתית שאינו צריך איבחון.

נורית גרינבלד: אנחנו מקבלים ילדים מאוד פגועים, ילדים מוזנחים במצבים מאוד מאוד קשים.

נורית גרינבלד: גם למשפחות קשה מאוד.

תמר גוז'נסקי: מה הגיל הממוצע של הילדים?

נורית גרינבלד: הגיל הממוצע של הילדים הוא בין 4-5 שנים עד 10-11 שנים.

נורית גרינבלד: מאוד קשה למצוא משפחות בגילאים יותר מבוגרים.

נורית גרינבלד: הילדים ממש מחוקים, ילדים שלא יכולים להשתלב בתוך משפחה, אם זה בנות עם התנהגויות מאוד קשות, שמאוד קשה להחזיק אותן בתוך משפחה רגילה.

נורית גרינבלד: לבנות בגיל ההתבגרות פעמים רבות מתאימה משפחה חד-הורית, כי הן לא מצליחות להשתלב בתוך מסגרת משפחתית רגילה.

נורית גרינבלד: זו בעיה מאוד קשה.

נורית גרינבלד: אלה מקרים מאוד קשים ואני חושבת שאין אף ילד שאנחנו לא צריכים לתת לו טיפול.

נורית גרינבלד: אני רוצה להדגיש, שמשרד העבודה והרווחה הפריט את השירות ל-32 משפחות, למנחה אומנה במשרה מלאה.

נורית גרינבלד: מהנסיון שלנו בשטח, השטח מאוד מפוזר, אי אפשר לעבוד במקום אחד, לעובד יש מרחב גיאוגרפי מאוד גדול.

נורית גרינבלד: גם בהתיישבות הערבית, למשל בגליל, אנחנו רואים לעתים ישובים שיש בהם משפחה אחת או שתיים, במרחק גדול מאוד זו מזו.

נורית גרינבלד: מנחה אומנה במשרה מלאה מבזבז הרבה מאוד זמן בדרכים.

נורית גרינבלד: הוא עושה בממוצע כ-3,000 קילומטר בחודש, וזה הרבה מאוד.

נורית גרינבלד: בלתי סביר שיהיו 32 משפחות למנחה אומנה, אם אנחנו רוצים באמת לעשות את העבודה כמו שאנחנו מאמינים שצריך לעשות אותה, זאת אומרת להגיע לכל ילד כשהוא צריך אותנו ולתמוך במשפחה.

נורית גרינבלד: אני לא מדברת כרגע על שיווק ועל הרחבה.

נורית גרינבלד: אני מדברת רק על המטרה הזאת, לתמוך במשפחה במקרים הקשים, כי הילדים הם קשים, וללוות את הילד במצוקות מאוד קשות שהוא חווה.

נורית גרינבלד: אני נתתי הוראה שיהיו כ-27-28 משפחות למנחה אך אני יורדת מזה ל-26 כי אנחנו לא מצליחים להגיע לילדים.

נורית גרינבלד: אם אנחנו רוצים לטווח של שנים גם לתחזק את המנחים כדי שלא ישחקו וגם למצוא עובדים טובים, אז המשכורת היא משנית לעומס בעבודה.

נורית גרינבלד: זה מאוד חשוב כדי להגיע להצלחות.

תמר גוז'נסקי: מנחה זה משרה מלאה?

נורית גרינבלד: מנחה זה בין חצי משרה למשרה מלאה, בהתאם למספר המשפחות ולמרחב הגיאוגרפי.

נורית גרינבלד: לגבי אגודת הידידים: נרתמנו עכשיו לסייע לשלוח ילדים שנמצאים באומנה לטיולים בפולין.

נורית גרינבלד: משרד העבודה והרווחה לא מממן אותם.

נורית גרינבלד: אם זה לא היה מופרט, אינני מאמינה שהיה אפשר להגיע לזה, במיוחד לא בתקופה הנוכחית .

נורית גרינבלד: אנחנו מדברים על מרחב לכל ילד, שילד של אומנה יגיע לבית המשפחה עם מחשב ויביא גם משהו מעצמו.

נורית גרינבלד: הכרתי את המהלך הזה כמה שנים קודם להפרטה כי בעבר הייתי מנחת אומנה.

נורית גרינבלד: אני בהחלט חושבת שהמהלך הזה הוא חשוב אך צריך לפתח אותו ולעשות אותו יותר מתאים לצרכים.

נורית גרינבלד: אני חושבת שההפרטה של ההוצאות המיוחדות, אם וכאשר היא תהיה, והיא תהיה נכונה ---

תמר גוז'נסקי: לא הפרטה.

תמר גוז'נסקי: הכוונה שלך שזה יהיה כלול בסל לפי המכסה.

נורית גרינבלד: אני חושבת שהעמותות הוכיחו את עצמן, כך אני מרגישה לפחות מבחינתי, שאנחנו לא עושים בזה מסחר, שאנחנו בהחלט מאוד מאוד אחראים לטובת הילד.

נורית גרינבלד: לראיה, אנחנו עושים תכנית עם עיריית חיפה למפגש קבוצתי של הורים ביולוגיים והורים אומנים כדי לשמור על קשר עם הילד ולנסות לראות איך הוא חוזר מהר הביתה, כשזה ניתן.

נורית גרינבלד: אני חושבת שהעמותות עושות עבודה חשובה מאוד ומקצועית מאוד.

נורית גרינבלד: אני לא רואה את הנושא הזה כנושא כלכלי אלא בהחלט כנושא של שליחות חברתית.

תמר גוז'נסקי: מכל מה שאמרת, הדבר המדאיג הוא מערכת היחסים העכורה עם לשכות הרווחה.

נורית גרינבלד: בהחלט כן, אך רק בנושאים הכספיים.

נורית גרינבלד: יש כ-20 ילדים בעיריית חיפה שעברו את הוועדה שהחליטה על הוצאה חוץ-ביתית אך הם נמצאים בקהילה.

נורית גרינבלד: מאחר שאין מכסות בלית ברירה הם נשארו במשפחה הביולוגית שאיננה מתאימה.

ענת דונוביץ: אני מנהלת שירותי אומנה בלנ"י.

ענת דונוביץ: אני מתחילה עם החלק של ההתרגשות.

ענת דונוביץ: הייתי מנחת אומנה בשירותי הרווחה העירוניים בכפר סבא ועברתי ברצון ובתחושת שליחות כדי לחזק את מה שהיה עד אז - ולא שלא היה.

ענת דונוביץ: בשנה וחצי האחרונות העברנו 30 ילדים בתוך לנ"י ממשפחות קודמות למשפחות שאנחנו בחרנו, מיינו והכשרנו.

ענת דונוביץ: חלק מהילדים אי אפשר להוציא כי הם באומנה אצל קרובי המשפחה.

ענת דונוביץ: ישנו תהליך כזה שלדעתי לא סיימנו אותו.

ענת דונוביץ: לכל ילד ולכל משפחה יש ליווי.

ענת דונוביץ: בהחלט לילדים עם המורכבויות היותר גדולות, שזה מתבגרים, ילדים שפגועים יותר קשה מבחינה רגשית, יש ליווי צמוד שבועי, ולפעמים יום יומי.

ענת דונוביץ: לצערי, אנחנו נתנו 28-29 משפחות פר מנחה למשרה מלאה.

ענת דונוביץ: הן לא מצליחות להגיע למה שאנחנו מצפים, למה שהמשרד מצפה, לכל הבתים ולכל הילדים, אף על פי שאני חושבת שזה מן הראוי.

ענת דונוביץ: אני חושבת שזה מאוד חשוב.

ענת דונוביץ: יש לנו מקרים שברור לנו שאם לא היינו נותנים ליווי צמוד המשפחה היתה נשברת.

ענת דונוביץ: המשפחה כבר אמרה שהיא לא יכולה יותר.

ענת דונוביץ: ליווי יום יומי מצליח לעזור למשפחות האלה ולילדים לצאת מהמשברים.

ענת דונוביץ: בלנ"י רואים חשיבות עליונה לעשות הכל שהסידור לא יקרוס.

ענת דונוביץ: הסיפורים על ילדים בוגרי אומנה שעברו שבע משפחות אומנה מאוד מאוד לא נראים לנו.

ענת דונוביץ: אנחנו משקיעים המון אנרגיה גם בבחירה וגם בניסיון להחזיק את המשפחה והילד, ואם זה לא מתאים אנחנו נעזור.

תמר גוז'נסקי: איפה יש בעיות?

ענת דונוביץ: עולים כעסים מאוד גדולים על הנושאים הכספיים.

ענת דונוביץ: אנחנו אחראים על גדרה-חדרה, 370 משפחות ו-520 ילדים.

ענת דונוביץ: גברת כוכבה יוגב היא אֵם אחת מהמשפחות המתמודדות בהצלחה עם מתבגרים, וזה נושא מאוד מורכב ולא פשוט.

ענת דונוביץ: יש פלחים שהם יותר מסובכים להתמודדות, כמו ילדים עם ה-D.H.D.

ענת דונוביץ: מצאנו שבעזרת תקשורת ואיש יחסי ציבור, שלא תמיד פשוט לעבוד איתם, אנחנו מגיעים לעוד ועוד משפחות איכותיות.

ענת דונוביץ: הצלחנו לסדר זוגות, שלשות ורביעיות של אחים באמצעות שימוש בתקשורת.

ענת דונוביץ: זה לא פשוט, כי התקשורת מעוניינת לצלם ילדים ואנחנו מעוניינים לשמור על פרטיות ולא לחשוף.

ענת דונוביץ: אין לנו ברירה, מצד אחד השימוש באמצעי התקשורת מאוד הקפיץ וקידם אבל מצד שני הוא עדין ומורכב.

ענת דונוביץ: עלינו לעמוד עם היד על הדופק כדי להגיד רק מה שמותר להגיד ולא מעבר לכך.

ענת דונוביץ: אנחנו עסוקים בהכשרה של המנחים כי מצאנו שמנחים שהם יותר מקצועיים בתחומי הבעיה השונים מתמודדים יפה יותר.

תמר גוז'נסקי: איך מערכת היחסים שלכם עם לשכות הרווחה?

ענת דונוביץ: מבחינה מקצועית אני מרגישה שהתחלנו למצוא שיתוף פעולה ואמון.

ענת דונוביץ: חלק מהמנחים שלנו אפילו מקבלים חדר ליום בשבוע ומקבלים משפחות מתוך המחלקות, וזה מוכיח את עצמו כיוון שאנחנו יותר נגישים למחלקות וזה יותר פשוט.

ענת דונוביץ: יש כעסים בנושא של הגדלת ההוצאות ולפעמים עצירה של הוצאות.

ענת דונוביץ: צריך לקחת בחשבון שהמשפחות מוציאות בפועל ואז מנהל המחלקה אומר: מה פתאום טיפול פסיכולוגי?

ענת דונוביץ: מה פתאום שהילד יילך למעון?

ענת דונוביץ: יש אבסורד מסוים בשיטה.

ענת דונוביץ: אנחנו מבטיחים סל הוצאות אך בעצם מנהל מחלקת הרווחה יכול עדיין לעצור את חלקו כשהוא נמצא במצוקה כלכלית.

ענת דונוביץ: אני מרגישה שכוחנו וכוח הפיקוח דל ולא תמיד אנחנו יכולים לתמוך.

ענת דונוביץ: זה מאוד קשה, הרבה יותר מדי אנרגיה מושקעת בזה.

ענת דונוביץ: יש לנו קשיים עם ילדים שמצאנו להם משפחות ולמחלקות אין מכסות, אבל זה לא ברמה של חילוקי דעות.

ענת דונוביץ: אנחנו שותפים לדאגה, אבל יש בעיה מאוד מאוד קשה.

ענת דונוביץ: יש לנו היום נערה שפגעו בה מינית ומצאנו לה משפחה, ולעיריית תל-אביב אין מכסה.

ענת דונוביץ: אני מדברת על מצבים מזעזעים, שילדים לא יכולים חוקית לעבור למשפחה אומנת ואומרים לנו שגם אם נסתדר - אין מכסות.

ענת דונוביץ: בחודשים האחרונים זה הולך ונעשה יותר קשה.

ענת דונוביץ: יש לנו עדיין קשיים עם עמדות שליליות של עובדים סוציאליים סביב אומנה.

ענת דונוביץ: התמקדנו במגזרים, הוצאנו פרוספקטים למשל למגזר הערבי ולמגזר החרדי.

ענת דונוביץ: הקמנו סניף למגזר החרדי בבני-ברק וזה הוכיח את עצמו.

ענת דונוביץ: הם מאוד אוהבים את הנגישות, שזה מתוך הקהילה שלהם, עם עובדות דתיות שמכירות את המאפיינים התרבותיים.

ענת דונוביץ: אנחנו מתכננים להמשיך, אפילו במסגרת של יחסי ציבור, לפנות לעיתונים של חבר העמים, לפנות לאוכלוסיות שמדברות בשפות שונות.

כוכבה יוגב-כהן: אני ממשפחת אומנה לחמישה ילדים מתבגרים.

כוכבה יוגב-כהן: אני חושבת שגם משפחה שאין לה יכולת כלכלית יכולה לתת הרבה לילדים - ילדים פגועים מינית, ילדים מכל הדרגות השונות, מצבים לא קלים בכלל, עם הרבה התפרצויות והתפתחויות לא נעימות.

כוכבה יוגב-כהן: יש לי בחורה בת 19 שסיימה לימודיה והיא עדיין אצלי.

כוכבה יוגב-כהן: קשה לה להיפרד והיא מקובלת.

כוכבה יוגב-כהן: יש לי ילדים בני 17, 18, 15, 14, 13, - גילאים מאוד קשים, אבל אני לא רואה את זה כדבר קשה כי אני יודעת איך להתמודד דווקא עם הגילאים האלו.

כוכבה יוגב-כהן: מבחינתי זה יותר קל מאשר לטפל בגילאים צעירים יותר.

כוכבה יוגב-כהן: אני עושה איתם הרבה שיחות.

כוכבה יוגב-כהן: אני עורכת שיחה בנפרד עם כל אחד, כל יום לאחד אחר.

כוכבה יוגב-כהן: פעמיים בשבוע אני עושה להם שיחות קבוצה בתוך הבית, כי מעבר לזה יש לי 6 ילדים משלי.

כוכבה יוגב-כהן: אחד נשוי, אחד חי עם חברה בחיפה והשאר בבית.

כוכבה יוגב-כהן: כולם לומדים בלי יוצא מן הכלל ולכולם אני נותנת חוגים, הכל באופן פרטי והם מקבלים כל שיעור שהם צריכים.

כוכבה יוגב-כהן: פשוט צריך למצוא את הדרך.

כוכבה יוגב-כהן: אני מוצאת הרבה אנשים שיתרמו מעצמם, סטודנטים שיתנו שיעור בלי שכר, וכל מה שאפשר לעשות למען הילדים אני עושה.

כוכבה יוגב-כהן: זה קשה ולא פשוט.

תמר גוז'נסקי: איפה הקשיים?

כוכבה יוגב: הקשיים לדעתי מתבטאים קצת בהיבט הכספי, לא הרבה.

כוכבה יוגב: למען האמת אני מתקשה גם ביציאות לחופשות.

כוכבה יוגב: אני לוקחת אותם פעמיים בשנה לחופשות, לאילת ולטבריה, כדי שירגישו מה שכל ילד מרגיש ולפעמים אני לא יכולה לעמוד בלחץ.

כוכבה יוגב: מעבר לזה יש להם הכל.

כוכבה יוגב: הם זקוקים לחופשה.

כוכבה יוגב: הם שומעים שילדים אחרים יוצאים לטיולים לאילת עם הוריהם וגם הם רוצים להיות בבית מלון, לאכול בחדר האוכל וללכת לבריכה.

כוכבה יוגב: אני עושה את זה אבל בקושי כספי רב.

כוכבה יוגב: אני גם לא יכולה לוותר, כי כואב לי שהם לא יקבלו מה שאחרים מקבלים.

כוכבה יוגב: אני חושבת שאין שום בעיה למי שיכול להתמודד עם הגילאים האלה.

כוכבה יוגב: ההורים הביולוגיים זו בעיה.

כוכבה יוגב: אנחנו גרים מאוד קרוב להורים הביולוגים.

כוכבה יוגב: יש לי שני ילדים שרואים את משפחתם ממש מעבר לרחוב.

כוכבה יוגב: אני בקשר רצוף עם ההורים הביולוגים.

כוכבה יוגב: אני מדברת איתם ואומרת להם שאני לא לוקחת להם את הילדים, שבקרוב מאוד המצב שלהם ישתפר ואז הילדים יחזרו הביתה, שאין להם מה לדאוג: לי יש את שלי, אתם צריכים את שלכם.

כוכבה יוגב: למשל אתמול בשעה אחת עשרה בלילה הייתי אצל אחת האמהות שהיא חולת נפש, ישבתי איתה לכוס קפה ודיברנו.

כוכבה יוגב: הסברתי לה שהיא הכריחה את הילדה להישאר אצלה ולא נתנה לה לחזור אלי.

כוכבה יוגב: אז לא ויתרתי, פשוט הגעתי אליה, אף על פי שהיו לי קצת פחדים לגשת לאשה שהיא לא בריאה בנפש.

כוכבה יוגב: המשפחה מאוד מורכבת, מאוד קשה.

כוכבה יוגב: דרך אגב, אני חושבת שגם האמא כבר מוכנה לקבל ממני טיפול.

כוכבה יוגב: כשאת הופכת להיות משפחת אומנה, אם את לא עושה את זה מהלב ולא בשביל שום דבר אחר - את לא יכולה.

תמר גוז'נסקי: הילדים תמיד חוזרים למשפחות הביולוגיות?

כוכבה יוגב: הילדים מגיעים אלי והם אמורים ללכת להורים פעם-פעמיים בשבוע.

כוכבה יוגב: אני לא מבינה למה אבל כל ילד שמגיע אלי לא רוצה ללכת הביתה אפילו פעם בשנה, פשוט כי טוב להם.

כוכבה יוגב: טוב להם מאוד מכיוון שיש להם את כל החמימות, יש להם יד מלטפת, יש להם אוזן קשבת, יש להם יד לוחצת.

כוכבה יוגב: כשאסור - אז אסור, לא יעזור שום דבר.

קריאה: ילדים שהיו אצלך בעבר כבר חזרו הביתה?

כוכבה יוגב: ילדה שהיתה אמורה לעזוב נשארה אצלי.

כוכבה יוגב: היום היא בת 19, היא לומדת, עושה בגרויות וממשיכה להיות אצלי.

כוכבה יוגב: אני חושבת שישנה בעיה לגבי ילדים בגילאי 18.

כוכבה יוגב: לאן הם ילכו?

כוכבה יוגב: הילדה נכנסה לצער מאוד עמוק: לאן אני הולכת?

כוכבה יוגב: מה אני עושה עם עצמי?

כוכבה יוגב: אמרתי לה שהיא תישאר פה.

כוכבה יוגב: עד שבניתי אותה ועיצבתי אותה, והיא ילדה לתפארת אפשר להגיד.

כוכבה יוגב: היא עשתה את כל הבגרויות, יש לה את כל מה שצריך, והיא יפהפיה.

כוכבה יוגב: אז לאן היא תלך עכשיו, לרחוב?

תמר גוז'נסקי: מה אומרים ממשרד העבודה והרווחה?

תמר גוז'נסקי: לאן היא צריכה ללכת?

כוכבה יוגב: לדעתי ילד עד גיל 21 הוא ילד.

כוכבה יוגב: עדיין אין לו חשיבה נכונה, הוא לא יודע מה לעשות עם עצמו.

כוכבה יוגב: הוא רק יצא ממערכת שהיא משפחה שתמכה בו ופתאום הוא נזרק ללא הורים.

כוכבה יוגב: אנחנו יודעים את זה כי יש לנו ילדים מעל גיל 18 שאנחנו ממשיכים לתמוך בהם עד גיל 30, אם לא יותר.

כוכבה יוגב: אלה ילדים ממש מסכנים, וחבל.

כוכבה יוגב: לבנות אותם - זה טוב, אבל הכנסת צריכה לחוקק חוק שיתמוך בהם עד אחרי הצבא, עד גיל 21.

שלווה ליבוביץ': בדרך לפה היתה לי שיחה עם הצבא לגבי חיילים בודדים, שהרבה מהם יכולים להישאר במשפחות מבחינת המקום אבל מישהו צריך לדאוג לדמי הכיס שלהם וכו'.

שלווה ליבוביץ': באמת, עינינו נשואות למחוקק.

שלווה ליבוביץ': מחקרים מוכיחים שחלק גדול מההומלסים הם בוגרי המערכת החוץ-ביתית שאין להם לאן לחזור, למרות שהמדינה השקיעה בהם עשרות אלפי שקלים.

תמר גוז'נסקי: למה לאסיר משוחרר מגיע ולהם לא?

תמר גוז'נסקי: הילדים האלה לא פשעו ולא עשו שום דבר אחר, פרט לכך שיש להם הורים מסכנים.

שלווה ליבוביץ': אני חושבת שמגיע להם להיות עדיין באותו מקום.

שלווה ליבוביץ': הם עדיין צריכים להיות בתוך המשפחה.

עליזה עופר: פנו אלינו חמש בנות בוגרות פנימייה שאין להן משפחה ללכת אליה.

עליזה עופר: צריך לשכור להן חדר ולתת להן עבודה.

עליזה עופר: אין להן את היד התומכת.

עליזה עופר: פה לפחות יש משפחה שיכולה קצת לעזור.

עליזה עופר: אז אולי תהיה חקיקה שתלווה, שתעזור.

עליזה עופר: מה עושים בוגרי פנימיות כשהם יוצאים מהפנימייה ואין להם בית ואין להם כלום?

עליזה עופר: אנחנו היום מנסים לסדר עבודה לחמש בנות כאלה.

עליזה עופר: אני לא מאמינה שזה יסתדר.

עליזה עופר: אבל מי ידאג להן?

עליזה עופר: הן צריכות ללכת למשרד הבינוי והשיכון.

עליזה עופר: זאת בעיה מאוד קשה.

כוכבה יוגב: משרד הבינוי והשיכון לא תומך בילדות, לא תומך בצעירים.

תמר גוז'נסקי: לצורך העניין - רווקים.

תמר גוז'נסקי: לרווקים אין שום זכויות במשרד הבינוי והשיכון.

עליזה עופר: המועצה לילד החוסה פנתה אלינו עם הבעיה הקשה הזאת של בוגרי פנימיות שלא יודעים מה לעשות איתם.

עליזה עופר: אנחנו לא יכולים לקבל אותם לעבודה כי העבודה שלנו הותאמה לכאלה שאין להם בגרות, אבל למען האמת השאלה מה לעשות עם נערים כאלה מעסיקה אותנו.

שלווה ליבוביץ': עינינו נשואות למחוקק.

שלווה ליבוביץ': אני חושבת שבקטע הזה גיל 18 הוא גיל בעייתי.

שלווה ליבוביץ': הילדים הביולוגים שלי לא מסוגלים בגיל 18 להיות עצמאיים, ובוודאי גם לא הילדים האלה.

שלווה ליבוביץ': כשאני מסתכלת על הבעיות הכלכליות של המדינה אני לא רואה באופן אובייקטיבי כיצד כעת ינתן פתרון.

תמר גוז'נסקי: את יודעת כמה זה עולה לנו אחר כך?

שלווה ליבוביץ': אני בהחלט מסכימה איתך.

תמר גוז'נסקי: את מכירה את התופעה של נישואי הבוסר בשל האילוץ הזה?

תמר גוז'נסקי: מה המחיר של נישואי בוסר, מישהו חשב פעם?

תמר גוז'נסקי: אישה שבגיל 20 כבר יש לה שלושה ילדים, והיא בעצמה עוד לא הסתדרה עם עצמה, ואז היא מתגרשת.

תמר גוז'נסקי: אז המדינה אומרת – נו, את כבר בת 20 ויש לך שלושה ילדים – מגיע לך.

תמר גוז'נסקי: אז יש הבטחת הכנסה, יש סיוע בשכר דירה, ואז יש סיוע בכל הדברים.

תמר גוז'נסקי: זה המסר - אם תתאמצי ללמוד את לא מעניינת אותנו, אבל אם תעשי את שטות חייך ותתחתני ותביאי שלושה ילדים לעולם, ואם תתגרשי – אז בכלל מצבך יהיה משופר.

תמר גוז'נסקי: זה המסר שלנו.

תמר גוז'נסקי: אל תשכחו באיזה מצוקות אנחנו נמצאים.

תמר גוז'נסקי: אני הכרתי נערות שנישאו נישואי בוסר, שיצאו ממשפחות ולא מפנימיות בשל בעיות במשפחה וברחו לנישואי בוסר.

תמר גוז'נסקי: אין אף אחד שיתמוך וייתן אולי דיור בהוסטל.

תמר גוז'נסקי: הוסטל הוא שירות לא מאוד יקר, בפרט אם גרות 2-3 נערות בחדר.

תמר גוז'נסקי: אפילו מקום בבית-מלון לשנתיים.

תמר גוז'נסקי: היום בתי המלון עומדים ריקים, הם מוכנים לתת חדרים תמורת אגורות, רק שמישהו יכנס אליהם בכלל.

שלווה ליבוביץ': אני חושבת שצריך ללכת בכיוון זה.

שלווה ליבוביץ': צריך לנסות לארגן את משפחות האומנה ואת חוגי הידידים ללובי שיעזור לקדם חקיקה.

שלווה ליבוביץ': אני רוצה לומר במשפט אחד שנעשית עכשיו חקיקה לגילים הצעירים האומרת שמשפחה אומנת תקבל דמי לידה וחופשת לידה עד גיל שלושה חודשים ומעבר לזה חודש, וגם הנחות בארנונה ובשכר דירה.

תמר גוז'נסקי: בתנאי שהאם הביולוגית לא קיבלה את הדברים האלה.

שלווה ליבוביץ': לא, בלי קשר.

שלווה ליבוביץ': האוצר נמצא בדיונים בנושא.

שלווה ליבוביץ': זה שאם אומנת תוכל להיות שלושה חודשים בבית וליצור קשר עם הילד באומנה, מבחינת הילד זה תהליך שמיטיב איתו לאין ערוך.

שלווה ליבוביץ': אני מקווה שזה גם יעזור לנו לגייס יותר נשים עובדות.

כוכבה יוגב: אני רוצה להוסיף כמה דברים לטובת המערכת החדשה של ההפרטה ולנ"י, שלאחרונה אני ממש מרגישה את זה.

כוכבה יוגב: יש לנו המון ביקורי בית, המון איכפתיות, המון עזרה, עזרה נפשית לילדים ולנו, העשרה בכל דבר שאני צריכה.

כוכבה יוגב: הם מגיעים 24 שעות ביממה, כל אימת שאני קוראת להם וזה ממש מורגש.

כוכבה יוגב: יש הבדל ענק בין מה שקיים היום לבין המצב בעבר.

עופר ישי: אני משפחה אומנת מירושלים.

עופר ישי: רציתי לדבר על שלושה נושאים.

עופר ישי: אתייחס לנושא הארגוני.

עופר ישי: אנחנו משפחה אומנת מזה כ-8.5 שנים.

עופר ישי: אנחנו עובדים עם עמותה שנקראת "אור שלום" שבין יתר הפעילויות שלה יש פרוייקט של אומנה.

עופר ישי: קיבלנו את הילדה הראשונה כאשר היתה בת 8 והיום היא בת 16.5, ילדה חריגה שלא הצליחה להסתדר, עברה 5 מסגרות, נזרקה מכולן עד שהגיעה אלינו.

עופר ישי: הצלחנו לקדם אותה והיא הגיעה ללמוד בבית ספר לאומנויות במגמת ריקוד.

עופר ישי: דיברת על ילדים שחוזרים הביתה – במקרה הזה היה צו של בית משפט, היה דיון משפטי שאמר שעליה לחזור הביתה.

עופר ישי: אנחנו התנגדנו לזה, העובדים הסוציאליים של העמותה התנגדו לזה ונדמה לי שגם העובדים הסוציאליים של הצד השני התנגדו.

עופר ישי: אבל זה לא הספיק, השופט קבע שתוך שנה היא תחזור הביתה.

עופר ישי: בסופו של דבר היא ברחה יום אחד.

עופר ישי: הבאתי אותה בבוקר לבית ספר, היא אמרה לי שלום ובצהריים היא ברחה לאמא שלה שגרה בירושלים.

עופר ישי: אחרי 3.5 חודשים ב-12 בלילה אספתי אותה מהרחוב מוכה ומושפלת והבאנו אותה בחזרה הביתה.

עופר ישי: כמובן שהיא לא היתה כבר באומנה.

עופר ישי: היא היתה 3 חודשים בתור מחסה חרום, בקשר עם עיריית ירושלים.

עופר ישי: הצלחנו להעמיד אותה על הרגליים והצלחנו להעביר אותה למוסד בן-שמן.

עופר ישי: כרגע היא בבן-שמן, אנחנו נמצאים איתה בקשר.

עופר ישי: פגשנו אותה בשבת.

עופר ישי: אתמול היא היתה חולה והיה צריך להביא אותה הביתה.

תמר גוז'נסקי: אתה אומר שנעשה לה עוול?

עופר ישי: אני חושב שהיה צריך להמשיך את זה עד גיל 18.

עופר ישי: בהקשר הזה רציתי להעלות בעיה – יש לפעמים ניגודי עניינים לכאורה בין הצד של טובת הילד לבין הצד של טובת האמא ומי שמטפל בה.

עופר ישי: לא תמיד הדברים מתואמים וזה יוצר בעיות מאוד קשות.

עופר ישי: לפי דעתי המערכת הסוציאלית של שני הצדדים צריכה למצוא את הדרך לייצג את זה.

עופר ישי: כמו כן בקשר למשפחות אומנה, צריך לשקול שכאנשים שמגדלים את הילד יום ולילה גם להם יהיה מה להגיד.

עופר ישי: לא מתייחסים בכלל ואז קורות טעויות.

עופר ישי: הילדה הזאת הידרדרה, וזה חבל, היא היתה יכולה לגמור את הלימודים עד גיל 18 ביציבות.

עופר ישי: היום זה כבר לא אותו דבר וצריך להילחם הרבה יותר קשה.

עופר ישי: הנושא הזה של חזרה למשפחה - בתור משפחה אומנת אני מחזק את מה שנאמר כאן.

עופר ישי: לפעמים יש לנו קשר עם ההורים הביולוגים וצריך גם לטפל בהם.

עופר ישי: כשהיה צריך לרשום את הילדה לבן-שמן היו לנו שיחות נפש עם האמא כדי שתסכים לחתום, כי בלעדיה זה לא עובד.

עופר ישי: זה גם נושא שהוא חלק מהמערכת, אי אפשר להתעלם ממנו.

עופר ישי: הילדה השנייה שקיבלנו לפני כ-7 שנים היא ילדה שסובלת מפיגור שכלי וממחלת נפש.

עופר ישי: היא היתה כמה שנים במחלקת הילדים באיתנים.

עופר ישי: היא התקדמה, ועכשיו היא לומדת בבית ספר בן-יהודה בחינוך מיוחד.

עופר ישי: היא ילדה מאוד חברותית וטובה.

עופר ישי: במסגרת "אור שלום" אנחנו מתכננים יחד עם העמותה את המשך החיים שלה, זאת אומרת שירות למפגר וכו'.

עופר ישי: צריך לתכנן את העתיד אחרי גיל 18.

עופר ישי: כרגע היא אצלנו עד סוף הלימודים שלה.

עופר ישי: הקשר עם ההורים שלה הוא תקין אבל מאוד נדיר.

עופר ישי: הם לא כל כך מתעניינים, פעם בכמה חודשים היא באה לבקר אותם.

עופר ישי: קיבלנו ילד שלישי מבית ילדים בית ברוריה, ילד שעבר המון סבל, אולי הילד שסבל יותר מכולם.

עופר ישי: היום הוא ילד מקסים שלומד בבית ספר רגיל, חברותי, ספורטאי.

עופר ישי: אנחנו האפוטרופסים שלו מבחינה משפטית ואנחנו מתחילים בתהליכי אימוץ.

עופר ישי: כשהוא הגיע הוא היה בן 9 והיום הוא בן 14.

עופר ישי: לפני כשנתיים הגיע אלינו ילד מבאר שבע והיום הוא בן 8.5, ילד מאוד קשה.

עופר ישי: כולם קשים בדרך שלהם.

עופר ישי: במהלך התקופה אצלנו היה צריך לאשפז אותו באיתנים לתקופה מסויימת ולאחר מכן במחלקת ילדים אקסטרנית.

עופר ישי: השנה הצלחנו להביא אותו לבית ספר של "אור שלום", שהוא בית ספר מצויין ומטפלים בו יפה מאוד.

עופר ישי: בסך הכל אנחנו מאוד מרוצים כרגע.

עופר ישי: הקשר עם ההורים בעייתי, גובל באיומים, בטלפונים, בשיחות מאוד קשות.

עופר ישי: צריך להתמודד וזה מאוד מקשה.

עופר ישי: בסך הכל יש לנו 9 ילדים, 4 באומנה ו-5 משלנו.

עופר ישי: אנחנו עובדים עם עמותת "אור שלום", יש לנו קשר איתם מההתחלה.

עופר ישי: אנחנו מאוד מרוצים מהעבודה עם העמותה.

עופר ישי: יש לנו עובדת סוציאלית שהיא צמודה אלינו בפגישות שבועיות וטלפונים.

עופר ישי: היא עובדת מצויינת בתנאים קשים.

עופר ישי: עיקר העבודה נופל על אשתי ואני מנסה לסייע.

עופר ישי: אין ספק שזה לא דבר קל, אבל יש בזה הרבה סיפוק.

עופר ישי: אני חושב שצריך לעודד את הנושא הזה מבחינת המודעות לעניין.

עופר ישי: מצד אחד אתה נותן את בית המשפחה שלך, עם כל הבעיות, עם הילדים הביולוגים, אבל בסופו של דבר זה מביא את האושר ואת התרומה.

עופר ישי: רציתי להתייחס לפיקוח על העמותות על ידי סיפור ספציפי שממנו אפשר להסיק מסקנות.

עופר ישי: קיבלנו ילד מבית ברוריה והיה טיפול מאוד מסודר, הפסיכולוג ליווה אותו למשך תקופה מסוימת.

עופר ישי: עד היום העובדים בבית הילדים והחונך שלו באים לבקר אותו בימי הולדת.

עופר ישי: לפני כשנה וחצי התעוררה בעיה ארגונית כשהעמותה שמנהלת את זה ושזכתה במכרז ביקשה לפטר את המנהלת.

עופר ישי: אני נכנסתי למאבק, ערכתי פעולות וכתבתי מכתבים.

עופר ישי: קרה פה משהו חריג מבחינת הפיקוח של משרד העבודה והרווחה שהגיע למסקנה שיש פה בעיה והפקיע את הטיפול המקצועי מהעמותה, ניהל את זה בעצמו באמצעות המפקחים לתקופת ביניים.

עופר ישי: זה מעשה די חריג אבל הוא עשה אותו.

עופר ישי: לאחר תקופת ביניים החליט להעביר את בית הילדים לויצ"ו.

עופר ישי: פה אנחנו תקועים עם עמותה שקיבלה תרומות לבית, תרומות מהאפוטרופוס הכללי, תרומות מקרן ירושלים.

עופר ישי: היא רכשה את הבית ורשמה את זה על שמה.

עופר ישי: נוצר מצב שרוצים למצוא פתרון לילדים ולסגל העובדים ואי אפשר.

עופר ישי: הם אומרים: אתם רוצים - בבקשה, תשלמו לנו שכירות.

עופר ישי: אני רוצה לציין את מר מוטי וינטר מהשירות למען הילד והנוער במשרד העבודה והרווחה שמוביל את הנושא בצורה הכי טובה שאפשר, עם אחריות ומנהיגות.

עופר ישי: הוא עושה אולי דברים חריגים אבל הוא באמת רואה את טובת הילדים, וכך גם המפקחים וגורמים נוספים במשרד העבודה והרווחה.

עופר ישי: אני מדבר כל יום עם אֵם הבית ועם הילדים, יש שם 15 ילדים במצוקה קשה.

עופר ישי: אני מבקש שהוועדה תתערב בעניין הזה.

עופר ישי: אני מציע שתיעשה פנייה מסודרת למר מוטי וינטר, שבקיא בעניין, ותנסו לעזור.

עופר ישי: זה מצב של בכי.

תמר גוז'נסקי: מי דורש את שכר הדירה?

עופר ישי: העמותה שנקראת "בית לכל ילד".

עופר ישי: הם מוכנים אפילו שהילדים ייצאו, שיעברו לויצ"ו, להוציא אותם מהבית אבל שיקבלו את דמי השכירות שלהם.

עופר ישי: אני חושב שיש פה בעיה רצינית.

עופר ישי: הם רשמו את הבית על שמם על אף שמי שנתן אותו זה קרן ירושלים.

עופר ישי: קרן ירושלים משחקת תפקיד מאוד חיובי בעניין הזה ומנסה לעזור.

עופר ישי: מנסים לעשות הסכם שיאפשר למצוא פתרון מיידי.

עופר ישי: מה שראיתי בשנה וחצי האחרונות, גם כמשפחה אומנת, שיש הרבה יתרונות בעמותות.

עופר ישי: כמשפחה אומנת אני בקשר עם העירייה ועם העמותה, ואני רואה את ההבדל.

עופר ישי: גברת שרה פריד מהעירייה עושה כמיטב יכולתה אך יש לה הרבה מגבלות.

עופר ישי: היא מתקשרת, יודעת מה קורה ואנחנו בקשר איתה.

עופר ישי: זה לא אותו דבר כשיש עמותה, כשיש עובדת סוציאלית.

עופר ישי: העמותה עושה גם פעילויות נוספות.

עופר ישי: בקיץ לקחו את כל משפחות האומנה לרמות, לשלושה ימים מתרומות שקיבלו והיו טיולים.

עופר ישי: אנחנו לא רק משפחה בודדת, אנחנו חלק ממשפחת משפחות אומנה וזה מאוד חשוב.

עופר ישי: בנושא התמיכה - בארצות-הברית קיים מה שנקרא support groupוהוא מאוד מקובל.

עופר ישי: היה כנס בארצות-הברית ואשתי השתתפה בו.

עופר ישי: החלטנו לעשות דבר כזה גם לעצמנו ונדמה לנו שזה מאוד חשוב.

עופר ישי: בנושא הארגוני – אולי צריך לעשות הבחנה בין הצד הארגוני אדמיניסטרטיבי לבין הצד המקצועי.

עופר ישי: מה קורה פה?

עופר ישי: אֵם הבית עובדת במקום כבר 17 שנים אבל עשו מכרז ואיזה עמותה מנהלת אותה.

עופר ישי: עמותה יכולה להיות טובה או לא טובה.

עופר ישי: אם העמותה הולכת, מה קורה עם הצוות?

עופר ישי: רוצים שהעובדים יישארו רק שיש בעיה בארגון.

עופר ישי: אני מציע שתבדקו את זה.

עופר ישי: יש לכם צוות מקצועי שיכול לבדוק את זה.

עופר ישי: אולי צריך לחשוב על רשות ממלכתית לשלום הילד או לטובת הילד שתתעסק בצד הארגוני אדמיניסטרטיבי - יש גם יתרון לגודל והיא תוכל לרכוש דברים ולעשות דברים כרשות.

עופר ישי: מצד שני, בהחלט יכול להיות שהגישה למשפחות תהיה בידי העמותות כי חייבים את החום והחמימות ואת המגע האישי.

עופר ישי: אני מציע לבחון את זה בצורה מסודרת.

עופר ישי: אשמח להעביר את כל החומר.

עופר ישי: לגבי רמת הפיקוח על העמותות, הייתי מציע שני דברים: א) ועד מנהל.

עופר ישי: מאוד חשוב לדעת מי הוא הוועד המנהל, איך הוא פועל, האם הוא באמת פועל כמו שצריך ונקי מאינטרסים אישיים כאלה ואחרים.

עופר ישי: כשיש ועד מנהל טוב הוא מורכב מאנשים ברמה הראשונה ואפשר לבדוק את זה.

עופר ישי: ב) מערך ביקורת פנים.

עופר ישי: לוודא שיש בכל עמותה כזאת מערך ביקורת פנים רשמי כי הרי מדובר בילדים, מדובר בכספים.

תמר גוז'נסקי: את זה החוק מחייב.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה לך אדוני.

טלי גל: אני רוצה לומר כמה מלים כנציגת ועדת סביונה רוט-לוי לגבי התקדמות הוועדה, לגבי הנושא של השמה חוץ-ביתית.

טלי גל: הוועדה נמצאת בתהליכי סיום ובדצמבר תהיה מליאה של הוועדה שבה יוגש נוסח הצעת חוק לאישור חברי הוועדה.

טלי גל: אני מניחה שאחרי זה תהיה קצת עבודה, אבל בהחלט בחודשים הקרובים כבר יונח נוסח של הצעת חוק השמה חוץ-ביתית, לרבות פרק גדול על אומנה.

טלי גל: דרך אגב, עלה פה נושא של ילדים אחרי גיל 18.

טלי גל: זה דבר שבהחלט בא לידי ביטוי בדיוני הוועדה וזכה להתייחסות רצינית.

טלי גל: בוועדת סביונה רוט-לוי לא היתה התייחסות לשאלה האם השירותים מופעלים על-ידי עמותות או על ידי המשרד, אבל כן נדון הנושא של הפיקוח והתוצאה.

טלי גל: כלומר, כל ילד זכאי לקבל כך וכך לרבות מַנְחה, לרבות הנחייה של המנחים וכו', ואין זה משנה על ידי מי.

טלי גל: הפוקוס הוא על פיקוח ועל איכות של שירותים ולא משנה מי נותן אותם.

טלי גל: כנציגת המועצה לשלום הילד אני רוצה לדבר על משהו אחד שמטריד אותנו, וזה עלה בהקשר למקרה שטיפלנו בו לא מזמן שהיה מאוד דרמטי.

טלי גל: אני רוצה לדבר על המשולש שנוצר בין הפיקוח של המדינה, בין העמותות ובין הרשויות המקומיות, כלומר הלשכה לשירותים חברתיים.

טלי גל: נוצר משולש שהוא יותר מורכב ממה שהיה קודם.

טלי גל: קודם זה היה קו - הרשויות מול אומנה, אך כמה דברים השתנו.

טלי גל: דבר אחד זה הקשר בין האומנה לבין הרשויות המקומיות, שקצת נרמז פה, ציינו קשיים כלכליים, אבל אני רואה לא רק קשיים כלכלים.

טלי גל: הדבר שני הוא רמת הפיקוח הארצית של המשרד על האומנה.

טלי גל: אציג פה דוגמה מאוד קשה לפי דעתי על ילד באיזור המרכז שהיה במשך 8 או 8.5 שנים במשפחה אומנת.

טלי גל: מי שפנה אלינו היה לנ"י.

טלי גל: אנחנו עבדנו מול ההדרכה של לנ"י וגם מול המשפחה האומנת.

טלי גל: בגיל 8.5 האב פתאום החליט שהוא רוצה לקחת את הילד חזרה אליו.

טלי גל: לשכת הרווחה שמכירה את האב - כבר נרמז פה שהעובדים הסוציאליים מייצגים את המשפחה הביולוגית כי הם מכירים אותה ואילו הילד נשלח למקום אחר.

טלי גל: הם לא מכירים את הילד ולא מכירים את המשפחה האומנת - והם החליטו שהילד צריך לחזור לאב אחרי הרבה מאוד שנים.

טלי גל: הדבר נעשה, בניגוד למה שהוחלט, באופן פתאומי, כי לא היו להם מספיק עילות ללכת נגדו לבית משפט.

טלי גל: עד אז זה היה בהסכמת האב.

טלי גל: כשהילד הגיע לגיל 8.5 הוא ביטל את ההסכמה שלו.

טלי גל: זה אגב, מתקשר לשביתה של פקידי הסעד.

טלי גל: אז קרה משהו פתאומי, האב לקח את הילד לכאורה לאבחון ולא החזיר אותו למשפחה האומנת.

טלי גל: למשפחה האומנת אין שום מעמד.

טלי גל: מנחת האומנה אמרה שהם ניסו והיתה ועדת החלטה.

טלי גל: לנו אמרו שלא היה להם שום יכולת להשפיע שם.

טלי גל: היה ברור מראש מה קורה והכל נסגר בין העמותה לבין הרשות המקומית.

טלי גל: הוחלט שהילד כבר אצל האב אז בסדר שהוא ישאר אצלו.

טלי גל: המשפחה האומנת והעמותה, בהנחיה ובסיוע שלנו, פנו לבית משפט.

טלי גל: לשמחתנו השופטת הבינה מייד שקרה פה משהו מאוד חמור.

טלי גל: באופן מאוד מהיר היא מינתה אותנו כאפוטרופוס, ומה שיותר חשוב, קבעה שהילד יחזור למשפחה האומנת.

טלי גל: נקבע שתהיה החזרה מדורגת, שייקבע באופן מדורג מה יקרה אחר-כך, אבל שהילד יחזור למשפחה האומנת באופן מיידי.

טלי גל: אנחנו נתקלנו בזרות מסוימת בין לשכת הרווחה וועדת ההחלטה לבין שירותי האומנה.

טלי גל: אני לא יודעת אם זה חוסר אמון, או חוסר היכרות, או חוסר מעמד.

טלי גל: אני לא יודעת מה זה היה.

טלי גל: אבל עובדה שאחרי שילד היה כל כך הרבה שנים באומנה, והוציאו אותו באופן פתאומי - זה אושר, ולשרותי האומנה ולעמותה לא היתה יכולת לשנות את זה.

טלי גל: זה ממש זועק לשמים.

טלי גל: דבר שני זה הפיקוח.

טלי גל: הייתי בקשר עם גברת שלווה ליבוביץ' ועם הפיקוח והם אמרו לנו, וזה הפתיע מאוד, שאין להם יכולת להתערב פה, וגם זה דבר שהשתנה.

טלי גל: אני מרגישה שהיו פה שני דברים שהשתנו.

טלי גל: מכיוון שזו עמותה פרטית, בניגוד למנחת אומנה - למרות שגם אז היו קשיים ---

ספה טמיץ: למנחי אומנה לא היה שום מעמד והם לא היו פותחים את הפה.

ספה טמיץ: זה היה קשה יותר.

עליזה עופר: זה חלק מהפרטה.

עליזה עופר: בהפרטה יש מספר היבטים.

עליזה עופר: כל האנשים צריכים להבין שזאת הפרטה, לא רק העמותות.

טלי גל: אני רוצה לסיים בשני דברים שנראים לי בעייתיים.

טלי גל: ראשית, הקשר בין מנחי אומנה לבין ועדת החלטה.

טלי גל: נכון מה שנאמר פה, שגם קודם היתה בעיה, אבל לדעתי עכשיו זה יותר קשה.

טלי גל: שנית, הפיקוח.

טלי גל: ההתרשמות שלי היא שבעבר היתה מעורבות יותר גדולה מהפיקוח הארצי על מנחי אומנה של הלשכות המקומיות שהיו שייכים למשרד.

טלי גל: עדיין לא קיבלנו תשובה ואנחנו לא יודעים האם נוכל להתערב.

דורי ריבקין-רוזנב: האומנה היא גם שירות למשפחות של הילדים.

דורי ריבקין-רוזנב: שמענו כמה דוגמאות, ואני רוצה לדעת איך ההפרטה השפיעה על כל המדיניות של החזרת הילדים הביתה, או שיקום המשפחה.

תמר גוז'נסקי: אם היא השפיעה.

דורי ריבקין-רוזנב: אם היא השפיעה.

דורי ריבקין-רוזנב: אולי היא השפיעה לרעה בעצם.

שלווה ליבוביץ': אני רוצה להבהיר ששירותי אומנה זה למעשה ספק שירות.

שלווה ליבוביץ': מי שיש לו אחריות על הילד זה לשכת המוצא ושם גם מתקיימות ההחלטות.

שלווה ליבוביץ': הם אמורים לקבוע נזקקות, לפנות אלינו ולבקש לקבל שירות.

שלווה ליבוביץ': אנחנו צריכים לתת את השירות הטוב ביותר שאנחנו מסוגלים לתת.

שלווה ליבוביץ': נכון שבמקרה הזה הסמכות היא בידי הרשות המקומית.

שלווה ליבוביץ': על אף שלא הסכמתי למהלך שקרה בבני ברק, אנחנו צריכים להבין שהילד שייך להם.

שלווה ליבוביץ': ועדות ההחלטה הן אלה שקובעות.

שלווה ליבוביץ': אנחנו משתתפים בוועדה, מעלים את עמדותינו אבל ההחלטה היא בסיכומו של דבר שלהם, ואנחנו צריכים לדעת לקבל את זה לטוב ולרע.

שלווה ליבוביץ': מה שלנ"י עשתה פה, אני רואה בזה את אחד היתרונות של ההפרטה שלא היה יכול להיות קודם.

שלווה ליבוביץ': הגוף היה מספיק חזק לבוא ולומר: נדמה לי שפה התקבלה החלטה שלא לטובת הילד, והם פנו למועצה לשלום הילד לקבל עזרה.

שלווה ליבוביץ': אני רואה בזה תהליך חיובי מאוד.

שלווה ליבוביץ': אני מקווה שגם בחוק האומנה הנושא של מעמד משפחות אומנה בתוך ועדת החלטה יוסדר וכך גם בבית המשפט, כי נכון להיום אין לנו שום מעמד, נקודה.

שלווה ליבוביץ': אנחנו יכולים לחשוב דבר, ופקיד סעד יכול לחשוב דבר, והוא אומר את מה שהוא חושב ומביא את עניינו לבית המשפט אך דעתנו לא נשמעת.

שלווה ליבוביץ': זה דבר שהיה בעבר ונמשך עד היום אלא שהיום, דווקא בגלל שמדובר בגוף, כנראה שיש יותר כוח לעשות דברים.

שלווה ליבוביץ': אז אולי לרשויות יותר קשה, ואולי הן לא כל כך אוהבות את זה, אבל הרבה יותר קל לעבוד מול מנחת אומנה שיושבת בשקט ברבע משרה ומתנדנדת על הכיסא.

שלווה ליבוביץ': המבנה במדינת ישראל שונה ממה שקורה בעולם, לפחות בארצות הברית ובמערב אירופה, שם מי שמטפל בילדים באומנה מטפל גם בהורים הביולוגיים.

שלווה ליבוביץ': במדינת ישראל זה לא כך: מי שממשיך לטפל בהורים הביולוגים זאת לשכת המוצא והעובדים הסוציאליים הכוללניים.

שלווה ליבוביץ': האומנה עוסקת בליווי של המשפחה האומנת, במעקב אחר מצבו של הילד ובקשר בין הילד להוריו הביולוגים אך לא בשיקום ובטיפול של ההורים הביולוגים.

שלווה ליבוביץ': כך זה היה וכך נשאר נכון להיום למרות שיש לנו פרוייקט שנקרא אשכול אומנה שמפעילה אותו ד"ר עתליה ....

שלווה ליבוביץ': שהוא פרוייקט נסיוני שבו האומנה לוקחת אחריות גם על ההורים הביולוגים.

שלווה ליבוביץ': שם מדובר על אומנה בתוך הקהילה לטווח קצר שמלווים גם אחרי חזרה הביתה.

שלווה ליבוביץ': הפרוייקט בינתיים בניסיון ואנחנו מנסים ללמוד ממנו.

שלווה ליבוביץ': בעיקרון לא קרה כלום.

שלווה ליבוביץ': מה שכן, זה נכון שהיום אחד הדברים שאנחנו צריכים ללמוד זה איך אנחנו יוצרים דרכי עבודה עם המחלקות לשירותים חברתיים.

שלווה ליבוביץ': אחד הדברים שהתפתח היום זה צוות מוביל אומנה, צוות שמעורבים בו גם עמותות, גם אנשי אקדמיה, גם הפיקוח.

שלווה ליבוביץ': יושבים פעם בחודשיים-שלושה חודשים ודנים על כל מיני נושאים.

שלווה ליבוביץ': אחד הנושאים שאנחנו מדברים עליהם היום, איך אנחנו יוצרים יותר שקיפות של האומנה מול המחלקות לשירותים חברתיים.

שלווה ליבוביץ': אחד הרעיונות שעלה, ואני מחפשת לזה היום מימון, הוא שיעשו עבודה קבוצתית משותפת, מנחה אומנה עם עובדת במחלקה לשירותים חברתיים.

שלווה ליבוביץ': אם עם ההורים הביולוגיים, אם עם הילדים באומנה.

שלווה ליבוביץ': אני חושבת שדרך כזאת של עבודה יכולה להביא לשפה משותפת.

תמר גוז'נסקי: את מספרת על זרות, שאחד לא יודע מה השני עושה.

שלווה ליבוביץ': נכון, אבל גם כשהילד יוצא לפנימייה יש ניתוק.

שלווה ליבוביץ': אנחנו בהחלט רוצים להיות אקטיביים, להשקיע ולשנות את זה.

שלווה ליבוביץ': אני יודעת שגם גברת נורית גרינבלד וגם גברת ענת דונוביץ משקיעות המון שעות בביקורים במחלקה כדי לספר.

שלווה ליבוביץ': אני חושבת שזה צריך להיות מגע שבו הן לא רק יספרו אלא גם יחוו חוויה מקצועית ביחד.

שלווה ליבוביץ': ולכן אנחנו מדברים על העבודה הקבוצתית המשותפת, שאם נצליח להביא אותה אני חושבת שנביא לשיפור.

תמר גוז'נסקי: תודה.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לסכם את הדיון.

תמר גוז'נסקי: אני מודה לכל המשתתפים.

תמר גוז'נסקי: הסיכומים שהובאו לשולחן הזה מלמדים על כך שהניסיון, לפחות ברובו, הניב תוצאות חיוביות, למרות בעיות שהתעוררו.

תמר גוז'נסקי: אני מניחה שהמשרד ילמד לקח מן הניסיון של האומנה בדרום ויידע בעתיד מהן הדרישות וכיצד הן צריכות להיעשות.

תמר גוז'נסקי: אני מעריכה שיש בעיה של קליטה ויכולת למצוא משפחות.

תמר גוז'נסקי: שתי המשפחות שהיו פה הן כמובן משפחות שראויות לכל ההערכה והברכה אבל זה עדיין לא נפוץ.

תמר גוז'נסקי: אם יש היום כ-1300 משפחות אומנה - זה עדיין לא תופעה נפוצה.

תמר גוז'נסקי: אולי אחד הדברים שצריך לעשות הוא להביא את הנסיון הזה לידיעת הציבור.

תמר גוז'נסקי: חלק גדול מהציבור לא יודע מה זה אומר ומה זה מחייב, והניסיון הוא חשוב.

תמר גוז'נסקי: נראה לי שצריך לקחת אנשים כמוכם שיופיעו במקומות שונים ויספרו על הנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו רוצים שהילדים יישארו במשפחותיהם עם הוריהם הביולוגיים ושהכל יהיה טוב, אבל אם החלופה היא משפחה אומנה או פנימייה אז באופן ברור עדיפה משפחה.

תמר גוז'נסקי: אחד הנושאים שהועלו פה הוא עניין נוהל החזרה למשפחה.

תמר גוז'נסקי: אני לא יודעת אם החוק מטפל בזה אבל לדעתי הוא לא צריך להיות בחוק דווקא אלא יכול להיות בתקנות.

תמר גוז'נסקי: גם כאשר הילד יצא מהבית שלא לפי צו שופט אלא בהסכמת ההורים, גם אז צריך להיות איזה שהוא נוהל החזרה למשפחה הביולוגית.

תמר גוז'נסקי: כאשר ההורה הביולוגי אומר שהוא רוצה את הילד בחזרה, הנוהל צריך לקבוע מה יש לבדוק ואילו אישורים הוא צריך להביא.

תמר גוז'נסקי: זה לא יכול להיות תלוי ברצון הקפריזי של ההורה.

תמר גוז'נסקי: אחרת, כל בוקר הורה כזה יכול לקום במצב רוח מסויים ולקחת את הילד ולטלטל אותו.

תמר גוז'נסקי: הילד בן ה-8.5 עבר טראומה, ופתאום הוא כאן ופתאום הוא שם, פתאום לקחו אותו.

תמר גוז'נסקי: הוא צריך להיקרע בין נאמנויות, בין נאמנות לאב הביולוגי, שהוא לא יודע בדיוק מאיפה הוא נחת עליו, לבין נאמנות למשפחה האומנת, שבא הוא ראה את המשפחה שלו כי הוא גדל שם מאז שהוא נולד.

תמר גוז'נסקי: גברת שלווה ליבוביץ', נוהל כזה אתם יכולים לעשות.

תמר גוז'נסקי: לא צריך חוק בשביל זה, אבל צריך לקבוע איזה שהוא נוהל שמחייב לקבל אישורים ממי שצריך.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שגם מעמד העמותה וגם מעמד המשפחה האומנת בוועדות ההחלטה צריך להיות מוסדר.

תמר גוז'נסקי: אני לא חושבת שהמשפחה או העמותה יכולים להיות המחליטים או המכריעים, לא זאת הכוונה, אבל הם לפחות רואים את המשפחה הביולוגית בעיניים של הילד.

תמר גוז'נסקי: אפשר לראות את המשפחה בעיניים של המבוגרים ואפשר לראות אותה בעיניים של הילד, זה לא אותו דבר.

תמר גוז'נסקי: הסיפורים ששמענו פה על ילדים שלא רוצים ללכת אפילו לביקור אצל ההורים, אולי זו בעיה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שצריך לשמור על קשר, צריך לעודד קשרים עם המשפחה הביולוגית.

תמר גוז'נסקי: גברת שלווה ליבוביץ', לא ענית בעניין הפיקוח, אבל קודם הסברת שאין צמצום של הפיקוח.

תמר גוז'נסקי: לגבי העניין הכלכלי של הילדים: הוועדה תוציא מכתב בנושא הזה של הצמצומים והקיצוצים וכו'.

תמר גוז'נסקי: אין לנו כוח לכל הנושא הזה, כל שבוע אנחנו מדברים על זה.

תמר גוז'נסקי: יוצא תמיד שמי שסובל הראשון מהקיצוצים הם הכי חלשים והכי מסכנים.

תמר גוז'נסקי: בשבוע שעבר קיימנו דיון על מעונות יום שעומדים חצי ריקים.

תמר גוז'נסקי: הילדים קיימים רק שאינם מגיעים למעון.

תמר גוז'נסקי: זה פשע של מדינת ישראל.

תמר גוז'נסקי: יש טענה שלא קיצצנו שום מכסה.

תמר גוז'נסקי: אם לא קיצצתם אז למה הילדים לא מגיעים?

תמר גוז'נסקי: כל אחד זורק את האחריות על השני, המשרד על העיריות, העיריות על המשרד ועל השלטון המקומי, אבל בסוף התוצאה ידועה - שהילדים לא מגיעים.

תמר גוז'נסקי: אני מאוד מקווה שכאשר תקבעו את הסל הזה שגברתי דיברה עליו הוא יהיה ברמה של 12 ולא ברמה של 8.

תמר גוז'נסקי: שלא תחזירו אותנו לימים של השמונה.

תמר גוז'נסקי: שמחתי מאוד לשמוע על משפחות שבעבר לא ידעו ולא היו מודעות, כמו המשפחות הערביות שתוארו פה, זה דבר חשוב מאוד.

תמר גוז'נסקי: לגבי בוגרי 18: טיפלתי במקרה של ילד עם בעיות קשות שלא גייסו אותו לצבא, ולכן הוא לא היה במצב של סיום מהלך והליכה לצבא.

תמר גוז'נסקי: הוא היה ילד של חינוך מיוחד ובעצם בחינוך המיוחד הוא יכול להיות עד 21.

תמר גוז'נסקי: בגיל 18 הודיעו למשפחה שהכסף נגמר.

תמר גוז'נסקי: המשפחה אמרה שהיא מוכנה להחזיק אותו עד שיגמור את בית הספר.

תמר גוז'נסקי: כלומר, מערכת אחת שמכירה בילדים האלה כראויים לחינוך עד גיל 21 לא מכירה בכך שהם ראויים גם לבית עד גיל 21.

תמר גוז'נסקי: אז איך הם יגיעו לבית הספר?

תמר גוז'נסקי: הם יצטרכו להגיע למוסד, אבל רצינו לחסוך מהם את המוסד.

תמר גוז'נסקי: אני אתעניין בדיוק מה בקשר לחוק.

תמר גוז'נסקי: אם החוק שוועדת רוט-לוי מכינה לא יכסה מספיק את הנושא הזה, אנחנו נשקול מה לעשות.

תמר גוז'נסקי: צריך לקחת בחשבון שהכנסת הזאת עומדת בפני סיום עבודתה וזה כנראה יידחה.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לקוות שנמשיך במעקב ונשמע תוצאות.

תמר גוז'נסקי: אם יש בעיות תוך כדי הפעלה אנחנו פתוחים תמיד לשמוע.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה לכולם.