הוועדה המיוחדת לקידום מעמד הילד, כנסת 15, פרוטוקול מספר 145, 2002-03-19 12:20

תמר גוז'נסקי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה לקידום מעמד הילד, המוקדשת לנושא הטיפול והשיקום של תלמידים שנפגעו כתוצאה מתקיפה מינית בכפר קאסם.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה קודם כל להודות למועצה המקומית כפר קאסם, לראש המועצה, על האירוח של הוועדה, ולכל המשתתפים.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהדיון היום הוא חשוב מאוד, גם לכפר קאסם וגם לנושא הכללי של טיפול בילדים נפגעי עבירה, במיוחד נפגעי תקיפה מינית, ובמיוחד לילדים בישובים ערביים, כי בהם הנושא הזה קשה וכבד במיוחד, וחשוב במיוחד.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה, ברשותכם, להעביר את רשות הדיבור למר חאלד סרסור, סגן יושב-ראש המועצה המקומית, בבקשה אדוני.

חאלד סרסור: ברוכים הבאים.

חאלד סרסור: ראשית, אני מתנצל בפניכם על כך שנבצר מראש המועצה להיות נוכח בישיבה.

חאלד סרסור: הוא נמצא כעת בירושלים במשרד האוצר ואני נמצא כאן במקומו כסגנו.

חאלד סרסור: אני מברך אתכם שוב.

חאלד סרסור: בראשית הדיון אני חושב שטוב שנעשה הכרות בינינו.

תמר גוז'נסקי: אני מאוד מודה על האירוח.

תמר גוז'נסקי: כולם בוודאי לחוצים בזמן.

תמר גוז'נסקי: קיימתי פה פגישה מוקדמת, לפני 10 ימים, שהשתתפו בה גם ראש מחלקת הרווחה וכן נציגי הורים ונציגי המועצה, וגם ראש המועצה בעצמו הגיע.

תמר גוז'נסקי: בעקבות אותה פגישה החלטנו לקיים את הישיבה היום.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להגיד בפתיחת הישיבה שאנחנו לא נדון בכלל בעבירה עצמה, בשאלה מי עבר את העבירה ומה עשתה המשטרה כלפי העבריינים.

תמר גוז'נסקי: זה נושא חשוב כשלעצמו אבל זה לא הנושא שעומד על הפרק.

תמר גוז'נסקי: אנחנו עוסקים בעיקר בשאלה איזה טיפול ואיזה שיקום ניתן לילדים.

תמר גוז'נסקי: אנחנו לא ערוכים כמדינה וכחברה לתת טיפול לכל הילדים נפגעי תקיפה מינית.

תמר גוז'נסקי: השאלה הזאת חזרה ועלתה בישיבות הוועדה ובדיונים אחרים, הן על רקע המספר הגדל והולך של דיווחים על תקיפה מינית, והן בשל קוצר היד של הרשויות השונות, כאשר לא לגמרי ברור איפה זכות הילד ומה מגיע לכל ילד נפגע תקיפה מנית.

תמר גוז'נסקי: אנחנו יודעים בדיוק מה מגיע לילד שחולה בדלקת ריאות.

תמר גוז'נסקי: אנחנו יודעים בדיוק מה מגיע לילד ששבר רגל אך אנחנו לא כל-כך יודעים מה מגיע בדיוק לילד שהוא נפגע תקיפה מינית, ואיך אנחנו צריכים לפעול, גם בטיפול בילדים עצמם, גם בטיפול בקהילת התלמידים וגם בטיפול בקהילת ההורים והמשפחות.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לשבח את המועצה המקומית בכפר קאסם ואת ועד ההורים של הישוב על כך שהם בחרו להתמודד עם הנושא בגלוי ולנסות להעלות את העניין כנושא חברתי-קהילתי וכנושא אישי, ולא ניסו לטאטא את זה מתחת לשטיח, כפי שאנחנו יודעים שלפעמים קורה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שעל זה מגיעות ברכות לכל מי שפועל בנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: אני מעריכה שהדוגמה של כפר קאסם תשפיע על הרבה מאוד מקרים אחרים, שלדאבוננו כנראה יקרו גם בעתיד.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שדבר הראשון אנחנו צריכים לשמוע מה המצב, כפי שהוא נראה בתוך כפר קאסם עצמה ומה קרה מאז הגילוי.

תמר גוז'נסקי: רשות הדיבור למנהל מחלקת הרווחה, בבקשה.

פואד עיסא: ברוכים הבאים לכפר קאסם.

פואד עיסא: כפי שאמרה חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד הילד, אנחנו התכנסנו מספר פעמים במקום הזה ומאז גילוי האירוע ב-17.2.2002 פעלנו יחד עם ראש הרשות המקומית במספר מישורים.

פואד עיסא: הראשון, כינסנו ישיבה דחופה, בראשותו של יושב-ראש הרשות.

תמר גוז'נסקי: אולי כדאי שקודם תציג נתונים: כמה ילדים נפגעו, וכן הלאה, מה אנחנו יודעים.

פואד עיסא: מדובר בעשרות ילדים מכפר קאסם שנפגעו מינית ונפשית ונעשו בהם מעשי סדום.

פואד עיסא: כיום יש לנו רשימה של 19 ילדים שנתנו עדות ונחקרו במשטרה, בגילאים 11-17.

פואד עיסא: מרבית הנפגעים שהגיעו למשטרה, בסיוע יחידת השיטור הקהילתי המקומית, נחקרו פעמיים בראש העין ולאחר מכן העבירו את התלונות למשטרת מרחב כפר-סבא.

פואד עיסא: לפי מה שנמסר לי, נעשו עימותים בין הילדים הנפגעים לבין הפוגעים המבוגרים.

פואד עיסא: המועצה המקומית פעלה בשני מישורים: מניעה והסברה בתוך בתי-הספר, בסיוע יועצים חינוכיים ופסיכולוגים שנכנסו לבתי הספר - זה היה מיידי; וטיפול.

פואד עיסא: היום אנחנו מבקשים סיוע מכל הגורמים.

פואד עיסא: פנינו לאגודת אל"י וביקשנו שישלחו לנו הצעה או תכנית טיפולית לאותם ילדים שנפגעו.

פואד עיסא: בינתיים אנחנו בונים תכנית קהילתית ארוכת טווח בתוך הקהילה.

פואד עיסא: אנחנו נכנסים לבתי-הספר וגם יוצאים לשטח, גם אל הילדים הפגועים ואל הוריהם.

תמר גוז'נסקי: איפה הבעיה?

פואד עיסא: ראש הרשות המקומית הטיל עלי לרכז את נושא הטיפול בילדים וכן לרכז את נושא ההסברה והמניעה.

פואד עיסא: אני פניתי למספר גורמים, שהם להערכתי המומחים הגדולים במדינת ישראל שיכולים לטפל בנושא, בעיקר משום שאין לנו, ולא היה לנו, ניסיון פה.

פואד עיסא: הצעתי לראש הרשות המקומית שפרופ' טיאנו - שאני שלחתי אליו מכתב רשמי - ירכז מבחינה מקצועית את הטיפול בנושא.

פואד עיסא: הוא יחליט מי הפסיכולוגים ומי הפסיכיאטרים שצריכים להיכנס לתמונה.

פואד עיסא: פניתי, בנוסף, גם למנהל קופת-חולים ושאלתי במה הוא יכול לסייע לנו מבחינה טיפולית.

פואד עיסא: פנינו למשרד העבודה והרווחה, יחד עם השירות הפסיכולוגי וכינסנו ועדה ב-21.2.2002 לגבי הנדון.

פואד עיסא: כולם אמרו: בסדר, אנחנו מוכנים לסייע.

פואד עיסא: בינתיים אני לא רואה שמשהו זז בתחום הטיפולי.

פואד עיסא: לכן, מבחינת טיפול, מבחינת אחריות על טיפול, ביקשתי שתקום ועדה מקצועית שתעבוד לצידי.

פואד עיסא: אני לא יכול להיות גם איש קשר עם כל הגורמים, גם להכניס את הטיפול לבתי-ספר, גם לפעול בצד ההסברתי והמניעתי, וגם לטפל אישית בהורים ובילדים הנפגעים.

פואד עיסא: במיוחד שאין לנו כוחות מקצועיים בתוך הישוב שמומחים לדברים מעין אלה.

פואד עיסא: מדובר על פסיכולוג מומחה בטיפול בנפגעי פגיעה מינית, שיכנס לכל בתי-הספר בכפר קאסם.

פואד עיסא: יש לנו בסך הכל 3 יועצים, אני לא יודע באיזה אחוזי משרות, וזה פחות מדי.

פואד עיסא: צריכה לקום ועדה לצידי, כדי שלפחות ארגיש שיש מישהו שתומך בי ובעמדתי.

פואד עיסא: צריכים להתאים תכניות טיפוליות.

פואד עיסא: אני עושה מה שאני יכול.

פואד עיסא: עד כה פעלנו בסיוע כל הגורמים שלצידי.

פואד עיסא: עוד פעם, אני מעוניין בהקמת ועדה מקצועית וכן הוספת תקנים בכל בתי-הספר.

פואד עיסא: מדובר ב-9 בתי-ספר, כאשר בכל בית-ספר לומדים 600-700 ילדים, אך אין לו אפילו תקן או חצי תקן של יועץ חינוכי.

פואד עיסא: המצב אומר דרשני.

פואד עיסא: היות ויש לנו מצב כזה, אי אפשר להפקיר את הילדים ואת הוריהם הפגועים בצורה כזאת.

פואד עיסא: אני רוצה שנטפל בהם, ובהקדם האפשרי, שנרכוש טיפול מקצועי בהקדם האפשרי היות והם לא יכולים לסבול יותר.

פואד עיסא: הם פונים אלינו, לשירותי הרווחה, ואני מסתכל על עצמי ואומר: מה אני יכול לעשות?

פואד עיסא: מה אני יכול לתת?

פואד עיסא: רבותי, זה המצב אליו הגענו.

פואד עיסא: זה לא אומר שלא עשינו.

פואד עיסא: עשינו בכוחות עצמנו, בכוחות שיש לנו, אבל אנחנו זקוקים לעזרה.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לשאול את נציגי המשטרה, האם יש לכם נתונים אחרים, או יותר מדויקים לגבי מספר הילדים הפגועים?

יצחק אלבז: אנחנו חקרנו 26 ילדים שנפגעו בגילאים 10-18.

יצחק אלבז: בנוסף לכך נחקרו שני בגירים, שגם הם נפלו קורבן להתעללות.

תמר גוז'נסקי: מבחינת הממצאים, האם יש משהו שונה בעובדה שמדובר בקבוצה גדולה?

תמר גוז'נסקי: האם בחקירה הרגשתם משהו שונה, מבחינת הילדים?

תמר גוז'נסקי: האם הילדים ידעו זה על זה?

יצחק אלבז: הילדים ידעו זה על זה.

יצחק אלבז: כל אימת שחקרנו את אחד הילדים הוא סיפר לנו על ילדים נוספים שהוא ידע שמעורבים בסיפור הזה, וכך זה התפתח, מילד לילד.

תמר גוז'נסקי: האם להערכתכם מצויים עוד ילדים שעדיין שמותיהם לא ידועים לכם?

יצחק אלבז: כן, לפי ההערכה שלנו, לפי מה שאנחנו יודעים ישנם עוד ילדים שנפגעו, עוד הרבה ילדים שאין לנו את הפרטים שלהם.

תמר גוז'נסקי: מהניסיון במקומות אחרים, האם טיפול ושיקום של הילדים יביא לכך שעוד ילדים יגיעו אליכם?

תמר גוז'נסקי: האם גם זה יכול לעזור לכם בפענוח החקירה?

יצחק אלבז: כן, זה יכול לעזור, אם תהיה יותר פתיחות.

יצחק אלבז: היה לנו קשה מאוד לדובב את הילדים.

יצחק אלבז: ישבנו שעות עם ילדים כדי שהם יסכימו לספר מה קרה להם.

יצחק אלבז: הם מכונסים בתוך עצמם.

יצחק אלבז: אני מאמין שאם הם היו מקבלים טיפול על-ידי אדם מקצועי שהיה מנחה אותם, הם היו נפתחים ביתר קלות.

תמר גוז'נסקי: לא היה להם ליווי מקצועי לקראת החקירה, חוץ ממה שהמשטרה נותנת?

יצחק אלבז: לא היה ליווי מקצועי.

לבנה חלילי: בדרך כלל גם לא יכול להיות ליווי מקצועי, כי זה נחשב לזיהום חקירה.

יצחק אלבז: מבחינת המשטרה, רק חוקרי נוער טיפלו בעניין הזה.

תמר גוז'נסקי: וגם חוקרי ילדים?

יצחק אלבז: חוקרי ילדים טיפלו בילדים מתחת לגיל 14.

יצחק אלבז: נפגעו 6 ילדים מתחת לגיל 14.

תמר גוז'נסקי: האם אתם רוצים להוסיף עוד משהו על הילדים, לא על החקירה עצמה?

תמר גוז'נסקי: ובכן, הנתונים שעומדים בפנינו, שמדובר ב-26 ילדים ובני נוער, מהם 6 מתחת לגיל 14.

תמר גוז'נסקי: הנתונים האלה, לפי כל ההערכות, גם של המועצה המקומית וגם של המשטרה, הם לא הנתונים הסופיים.

תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, אלה לא כל הילדים שנפגעו.

תמר גוז'נסקי: יש הערכה שמדובר ב-40 ילדים, אבל כמו כל הערכה היא לא מבוססת.

תמר גוז'נסקי: כלומר, אנחנו מדברים במקרה קשה במיוחד, שלמזלנו הצליחו לבלום אותו בשלב מסוים אבל עדיין עשרות נפגעו.

תמר גוז'נסקי: כפי ששמענו, השאלה העיקרית של המועצה המקומית היא מי יבוא לעזרתם ואיך ניתן לעזור.

תמר גוז'נסקי: ארצה לשמוע ממשרד החינוך, ממשרד הבריאות ומגורמים אחרים איך הם חושבים שאפשר וצריך לעזור.

עמליה מאיר-הדרי: אני יועצת בכירה במשרד החינוך.

תמר גוז'נסקי: מתי נודע לכם?

עמליה מאיר-הדרי: נודע לנו מייד כשזה נחשף.

עמליה מאיר-הדרי: הידיעה הגיעה למשרד ואז התחלנו לגלגל את הדברים.

עמליה מאיר-הדרי: מר חסן עיד, שהוא יועץ בכיר במגזר הערבי, יספר על הפעולות ועל מה שעשינו.

עמליה מאיר-הדרי: לדאבוני הרב יש לי קצת ניסיון, כי לפני שנה וחצי הייתי מעורבת באירוע דומה במקום שבו אני פעילה מאוד, בעיר רמלה.

תמר גוז'נסקי: גם על זה התקיים דיון בוועדה.

עמליה מאיר-הדרי: אני רוצה לומר שכאשר זה קורה, זה טלטלה עצומה לכל הישוב, זה ממש רעידת אדמה.

עמליה מאיר-הדרי: ישנה היערכות לטווח קצר והיערכות לטווח ארוך.

עמליה מאיר-הדרי: החקירה של הילדים נמשכת ונמשכת ולילדים קשה לחשוף את הסיפור, עד עצם היום הזה, על אף ששנה וחצי עברה.

תמר גוז'נסקי: שכבר לא לדבר על הזמן שיחלוף עד שיתקיים המשפט.

עמליה מאיר-הדרי: גם ההורים מונעים חשיפה.

עמליה מאיר-הדרי: זה קשה מאוד גם להורים.

תמר גוז'נסקי: ברמלה לא היתה התארגנות, כמו זאת שאנחנו רואים כאן, של ועד ההורים.

עמליה מאיר-הדרי: להיפך, ברמלה היה מכבש של השתקה.

עמליה מאיר-הדרי: היום אנחנו מתעסקים שם בתגובות פוסט-טראומטיות של הילדים ובאמצעותן אנחנו עולים על עוד מקרים, כי הילדים לא מספרים.

עמליה מאיר-הדרי: רק באמצעות התגובות הפוסט-טראומטיות אנחנו מנחשים שאלה היו הבעיות.

עמליה מאיר-הדרי: לכן צריך ליצור תשתית.

עמליה מאיר-הדרי: אמרת נכון, מה שיעזור הוא להקים מייד גוף תמיכה.

תמר גוז'נסקי: מה משרד החינוך יכול לעזור?

עמליה מאיר-הדרי: משרד החינוך יכול לעזור קודם כל בהכשרת האנשים, כוח-אדם של יועצים מוכשרים.

עמליה מאיר-הדרי: כעת אין כוח-אדם מתאים.

תמר גוז'נסקי: אז מה נעשה עם הילדים?

עסאם מח'ול: האם אין היום יועצים מהמגזר הערבי שסיימו לימודיהם?

עמליה מאיר-הדרי: יועצים כאלה שאינם כבר מועסקים - אין לנו.

עמליה מאיר-הדרי: מה שכן, יש בקנה, הם בהכשרה.

עמליה מאיר-הדרי: אני מציעה שאת אלה שנמצאים בהכשרה ומקבלים הכשרה טובה בבית-ברל ובאוניברסיטאות נכניס עכשיו לעבודה, עם הדרכה.

עמליה מאיר-הדרי: אנחנו נבנה מערך הדרכה מסודר עבורם והם יעבדו בתוך בתי-הספר.

עמליה מאיר-הדרי: אסור להשאיר את אנשי כפר קאסם להתמודד לבד עם הבעיה הזאת.

תמר גוז'נסקי: לא הבנתי מי יבוא לעבוד בבתי-הספר, לדבריך.

תמר גוז'נסקי: אלה שלא גמרו ללמוד?

עמליה מאיר-הדרי: כן.

עמליה מאיר-הדרי: הם בתהליך הכשרה.

עמליה מאיר-הדרי: אין אנשים אחרים.

חסן עיד: הייתי מעורב רשמית בכל מה שקרה בכפר קאסם ב-21.2, בעקבות ישיבת חירום שהתקיימה במועצה המקומית, שבה ישבו כל מיני גופים טיפוליים ודנו בנושא.

חסן עיד: הצעתי לחלק את הצוות לשני חלקים: 1) צוות שיעסוק בהכנת תכנית טיפולית לקבוצה הנפגעת פגיעה קשה, לאלה שחוו את ההתעללות, וזה דורש עבודה יותר מקצועית, יותר מאשר יועצים חינוכיים.

חסן עיד: זה דורש פסיכולוגים וגופים טיפוליים אחרים.

חסן עיד: 2) אני, כמי שעוסק בתחום הייעוץ, לקחתי על עצמי את החלק השני של העבודה, החלק היותר מניעתי-טיפולי.

חסן עיד: הכניסה שלנו לבתי-הספר היתה צריכה להיות מיידית.

חסן עיד: מדובר במשבר קשה.

חסן עיד: למעשה כלל התלמידים בישוב נפגעו, גם אלה ששמעו סיפורים או שקרובי משפחתם נפגעו.

תמר גוז'נסקי: מאז עבר חודש.

תמר גוז'נסקי: מה קרה?

חסן עיד: הכנו תכנית התערבות פסיכו-חינוכית מיידית לבתי-הספר.

חסן עיד: התכנית היתה לא שגרתית, כלומר לא רק נתנו הנחיות לצוותים בתוך בית-הספר אלא קדמו לזה מספר מפגשים, בהם הכשרנו את הצוות.

תמר גוז'נסקי: מי הצוות?

חסן עיד: הגוף המתערב כלל 9 יועצים, כמספר בתי-הספר.

חסן עיד: 3 יועצים מקומיים, מהישוב, וכן זימנו 6 יועצים מהישובים הסמוכים - קיבלנו את הסכמת הפיקוח הכולל במחוז - שקיבלו קודם הכשרה לגבי טיפול במצבי משבר.

חסן עיד: הם נצמדו לבתי-הספר ועשו את העבודה הראשונה, שהיא יותר בכיוון של אוורור רגשות.

תמר גוז'נסקי: אם אני מפרשת נכון את מה שאתה אומר, הם נכנסו לכיתות ודיברו עם הילדים?

חסן עיד: כל יועץ נכנס לאחד מבתי-הספר ודיבר עם צוות המורים, וצוות המורים קיבל את ההכשרה להיכנס לכיתות ולהנחות את השיחה בתוך הכיתות.

חסן עיד: קיבלנו אחר-כך משוב.

חסן עיד: תכננו את הצעדים שלנו הלאה עם רכז התכנית.

חסן עיד: דיברנו על עוד כניסה לאוורור חוזר.

תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, הבאתם 9 יועצים, 6 מהם בתגבור, כדי לתת הרצאה אחת בפני המורים?

חסן עיד: כן.

חסן עיד: זה לא הרצאה אלא עבודה סדנאית והנחיה כיצד לעבוד עם התלמידים, לאוורור הרגשות, לתת הרגשה שאנחנו עם התלמידים, לעודד תלמידים לפנות לעזרה.

תמר גוז'נסקי: האם 6 היועצים שצורפו נמצאים פה כל שבוע, כל יום?

חסן עיד: לא.

חסן עיד: הם היו צמודים לישוב במשך 3 ימים.

חסן עיד: כמו כן דיברנו על כניסה נוספת, על אוורור חוזר שייעשה אחרי שבוע ימים, לשאול עוד פעם את הילדים מה שלומם, איך הם מרגישים ולדבר בחדרי המורים, לבדוק מה המצב בתוך בתי-הספר.

תמר גוז'נסקי: מה גיליתם?

חסן עיד: גילינו שיש צרכים מסויימים בתוך בתי-הספר אך לאחר כמה ימים הרגשנו בהם מעט רגיעה.

חסן עיד: בהתחלה המורים היו מאוד מפוחדים.

חסן עיד: הם חששו שהם לא מסוגלים לעשות את העבודה.

חסן עיד: אחרי שהפסיכולוגים עבדו איתם, בליווי יועצת שמדריכה בנושא, הם אזרו כוח ונכנסו לכיתות.

תמר גוז'נסקי: ומה עם הילדים הפגועים עצמם, ה-26 שאנחנו יודעים את שמותיהם?

חסן עיד: זה החלק שני.

חסן עיד: כאן מדובר בפגיעה קשה מאוד, שדורשת התערבות של אנשי מקצוע.

חסן עיד: אני לא יודע איזה עבודה עשה הצוות השני.

חסן עיד: לגבי החלק שלנו, הכנו תכנית שהתייחסה גם לקבוצות הורים, גם להשתלמויות בית-ספריות.

חסן עיד: צוות היועצים יקבל הכשרה מתאימה וכל אחד מהם יכנס לאחד מבתי-הספר ויהיה צמוד אליו.

חסן עיד: הפיקוח הכולל, המפקח המחוזי והמפקח על בתי-הספר בישוב מצידם נתנו לנו שעות ביד רחבה.

חסן עיד: הם הביעו נכונותם לסייע אם נצטרך להזמין אנשים או להביא לכאן השתלמויות.

טארק אבו חג'לה: בהמשך למה שאמר מר חסן עיד, משרד החינוך מייד ברגע שזה נודע הקצה 2 ימי הדרכה לשתי מדריכות ערביות, שהן באמת מומחיות לנושא של אלימות מינית.

טארק אבו חג'לה: אחת מהן היא תושבת המקום ושמה גברת אנתסאר בדיר.

טארק אבו חג'לה: אני מתפלא שהיא לא הוזמנה.

לבנה חלילי: היא עשתה את כל העבודה.

טארק אבו חג'לה: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, יש כבר תכנית התערבות מגובשת של משרד החינוך ואת תקבלי אותה.

טארק אבו חג'לה: התכנית מדברת על שני היבטים: 1) התלמידים שנפגעו באופן אישי, עם טיפול אישי ואינטימי על-ידי פסיכולוגים.

טארק אבו חג'לה: משרד החינוך מוכן לתמוך כספית בנושא הזה.

טארק אבו חג'לה: 2) אנחנו הדגשנו יותר את הכשרת המורים שלנו לקראת הטיפול ארוך הטווח בבעיה.

תמר גוז'נסקי: האם אתה יכול לפרט יותר בעניין הטיפול האישי?

תמר גוז'נסקי: מה בדיוק הצעתם?

טארק אבו חג'לה: אני מוכן לפרט יותר דווקא את ההיבט השני של התכנית, כי שם שמנו את הדגש.

טארק אבו חג'לה: אין לי ידע וניסיון ואני לא יודע לטפל באופן אישי, אני לא פסיכולוג.

תמר גוז'נסקי: אתה אומר שהצעתם לכך תקציב?

טארק אבו חג'לה: אכן הצענו התקציב, שמשמעו 56 שעות השתלמות לצוותי המורים של בתי-הספר.

טארק אבו חג'לה: אני רוצה להזכיר שכל 14 שעות זה 56,000 שקל.

טארק אבו חג'לה: כל בית-ספר ישלח 4-5 נציגים להשתלם.

טארק אבו חג'לה: מי שאמור להפעיל את ההשתלמות זה גברת אנתסאר בדיר או עימאד(?), וניתן יהיה להזמין מומחים רלוונטיים לנושאים יחודיים.

טארק אבו חג'לה: זה כסף שנמצא במשרד.

טארק אבו חג'לה: המְרַכֵּז של ההשתלמות חותם והמרצה האורח מקבל תשלום.

טארק אבו חג'לה: ההחלטה שהתקבלה במחוז, ועדיין אין לנו סעיף תקציבי, היא להקצות יועצות לכל בתי-הספר היסודיים.

טארק אבו חג'לה: לתיכון - יש, לחטיבות הביניים - יש, וליסודיים עדיין אין.

עמליה מאיר-הדרי: יש תקן אבל אין כוח-אדם.

טארק אבו חג'לה: אין בדיוק תקן, בדקתי את זה.

טארק אבו חג'לה: בשנה הבאה אנחנו נקצה חצאי משרות לבתי-הספר היסודיים, בין 10-15 שעות ליועצת שתהיה צמודה לבית-הספר היסודי בכפר קאסם.

טארק אבו חג'לה: בינתיים מבחינת ההכשרה אנחנו ניקח גם מורות יועצות לקראת תואר שני, שעוד לא סיימו לימודיהן, באישור חריג, שיבואו לעבוד לקראת שנה הבאה.

חסן עיד: יש לנו כוח אדם שמסיים השנה לימודים לתואר שני.

טארק אבו חג'לה: בקורס שמופעל באוניברסיטה העברית כחלק מתכנית החומש הצענו שבמסגרת ההכשרה של היועצות יתייחסו ויתנו חומר, לפחות ברמה תיאורטית, מה הן התובנות שהיועץ אמור לבוא איתן בהקשר של תקיפות מיניות ואלימות מינית.

טארק אבו חג'לה: מאז שנודע לנו על הדבר הזה כל הזמן משרד החינוך מותקף.

טארק אבו חג'לה: אני באתי לפה כדי לומר שלא סתם במהלך שנת לימודים גייסנו שני ימי הדרכה, שזה חצי משרה של פיקוח, שזה 60,000 שקל; לא סתם נתנו 56 שעות השתלמות; לא סתם אנחנו נותנים פה שעות, ופגישות עם המנהלים ועם צוותי המורים ועם המדריכות, שבשני הימים האלה לא רק אמורות להעביר השתלמות למורים אחרי-הצהרים אלא יהיו במהלך היום, בתוך זירת הפעולה, צמוד עם המורה בתוך הכיתה, עם צוותי המורים, עם צוותי תלמידים.

טארק אבו חג'לה: אלה הצעדים שהמשרד נקט.

טארק אבו חג'לה: לקראת השנה הבאה יהיה מינוי יועצות.

טארק אבו חג'לה: השנה הזאת - שני ימי הדרכה, ואנחנו מתכוונים להמשיך עם זה, וכסף בדמות 56 שעות הדרכה.

טארק אבו חג'לה: אנחנו יכולים להזמין כל מומחה בארץ שמוכן, ויש רבים שמוכנים לבוא ולעזור לנו.

טארק אבו חג'לה: גברת אנתס

טארק אבו חג'לה: אר בדיר דיווחה לי שהיא כבר הפעילה השתלמות אצל חלק מהצוותים.

טארק אבו חג'לה: גם היועצת השניה, הימאת(?), דיווחה שהמתח שהמורים נכנסו אליו מחמת העמימות וחוסר הידע - פעם ראשונה שאנחנו נתקלים בדבר כזה (על אף שהתופעה קיימת בחברה האנושית, יש כל מיני חריגות) - כבר החל להתפוגג.

טארק אבו חג'לה: בהתחלה כאשר שאלנו מורה מה הוא הולך לומר לתלמידים בכיתה, הוא לא ידע.

טארק אבו חג'לה: בינתיים, לאחר שעשו כמה סדנאות של אינטראקציה עם המורות והמורים, המתח פג והמורים החלו לטפל.

טארק אבו חג'לה: זה מה שמחוז המרכז במשרד החינוך הצליח לעשות.

טארק אבו חג'לה: אני מבקש למסור לחברי הכנסת ולידידתנו מהסתדרות המורים, שמלווה ותומכת ועוזרת לנו בנושא הזה, דף שמפרט את הצעדים שאנחנו נקטנו.

תמר גוז'נסקי: הבנתי מה עשיתם עם המורים.

תמר גוז'נסקי: אני מבינה שברמת הטיפול האישי לא פעלתם.

תמר גוז'נסקי: האם אתה חושב שאין זה תפקידכם?

טארק אבו חג'לה: אנחנו מנועים מלפעול בתחום האישי.

טארק אבו חג'לה: זה התפקיד של הפסיכולוגים.

טארק אבו חג'לה: אנחנו מוכנים להשתתף בסיוע.

טארק אבו חג'לה: שפ"י מוכן לעזור בנושא הזה ולהעמיד פסיכולוגים אבל אני לא יודע מי הם התלמידים, וגם המורים לא יודעים.

טארק אבו חג'לה: אנחנו גם לא צריכים לדעת.

חסן עיד: הקבוצה הזאת עוד לא מוגדרת.

תמר גוז'נסקי: הבנתי שמשרד החינוך לא עסק בטיפול אישי ולא מתכוון לעסוק.

תמר גוז'נסקי: אתה אומר שהתפקיד שלכם הוא להדריך את המורים, שזה תפקיד חשוב מאוד.

תמר גוז'נסקי: הדבר השני, האם בדקתם את עצמכם, איך קרה שההתעללות נמשכה שנה וחצי?

תמר גוז'נסקי: אני משוכנעת שעשרות ילדים הפגינו סימני מצוקה.

תמר גוז'נסקי: איך זה אף מורה, אף מנהל, אף יועץ, אף אחד לא הסב את תשומת הלב, לא של ההורים, לא של המועצה או של אנשי המקצוע?

תמר גוז'נסקי: האם בדקתם איך זה קרה?

טארק אבו חג'לה: זאת שאלה לגיטימית וקשה.

טארק אבו חג'לה: היא נתפסת אצלי במידה מסויימת כמתגרה.

תמר גוז'נסקי: היא לא שאלה מתגרה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו רוצים להבין.

תמר גוז'נסקי: השאלה הזאת נועדה לומר לכולנו שבאיזה מקום קורים דברים כאלה ובאיזה מקום ישנם הורים ומנהלים ויועצים חינוכיים, כל הגופים האלה, אבל אף אחד לא רואה ולא שומע.

תמר גוז'נסקי: גם במקרה של רמלה זה התגלה במקרה, בחקירה של איזה ילד שהואשם בגנבה או עשה איזה עבירה, ובהזדמנות חגיגית זאת הוא גם סיפר.

תמר גוז'נסקי: אם הוא לא היה נתפס, אז גם ברמלה לא היו יודעים.

תמר גוז'נסקי: גם שם ילדים הולכים לבית-ספר וגם שם הם מראים סימני מצוקה וגם שם לא מגלים אותם.

תמר גוז'נסקי: מאחר וכפי שאדוני אמר, ובצדק, אין פה דבר יחודי, זה קורה בכל המקומות, זאת שאלה שמטרידה אותנו מאוד, איך מוכשרים המורים והגננות וכל הצוות המקצועי, שאמור לזהות ילדים שסובלים, או ילדים שלימודיהם נפגעים, או שהתנהגותם השתנתה אך לא רואים.

חסן עיד: זה קורה בכל המקומות במערכת.

תמר גוז'נסקי: לא אמרתי שדווקא פה.

טארק אבו חג'לה: השאלה הזאת היא לגיטימית ולמעשה עניינית אך אני מוחה על כך שהיא חוזרת על עצמה פעם אחר פעם.

טארק אבו חג'לה: אני למדתי חינוך והיסטוריה ואני מכיר את הרכילויות וכן הלאה.

טארק אבו חג'לה: סליחה שאני אהיה לרגע לא ענייני.

טארק אבו חג'לה: יש כאלה שדווקא מתעקשים לשאול: למה זה קרה?

טארק אבו חג'לה: איפה אתם הייתם כשזה קרה?

טארק אבו חג'לה: לא שופטים אותנו על מה שאנחנו עושים אלא רוצים שאנחנו נהיה קוסמים ושאנחנו נדע.

טארק אבו חג'לה: זה לגיטימי, אני לא רוצה לברוח מהאחריות, אבל בתוך הכפר חלק גדול מהאנרגיה שלי הולכת על תשובות ומכתבים לאנשים, אחד שרוצה להיות ראש מועצה ואחר שרוצה להיות חבר כנסת, שמנסים להתקדם על גב בעיות כאלה.

טארק אבו חג'לה: זה לא מקובל עלי.

טארק אבו חג'לה: שיבואו וייתנו כתף.

תמר גוז'נסקי: אני מתנצלת, לא הבנתי את המשפט הזה.

תמר גוז'נסקי: אולי תוכל לענות לגופו של עניין.

תמר גוז'נסקי: מה קורה עם המורים ועם יתר הצוות?

טארק אבו חג'לה: אני חושב שאנחנו כמורים לוקים בחסר, במובן זה שהמחנכים שלנו לא בדיוק מגלים רגישות למצוקות ולהבנת הקונטקסט החברתי והנפשי של התלמיד.

טארק אבו חג'לה: אני חייב להודות בכך.

טארק אבו חג'לה: גם בסמינרים למורים - אני מלמד בסמינר הקיבוצים ובבית-ברל - אנחנו לא מכשירים את המורים שלנו ופרחי ההוראה בדיוק להקשר הזה.

טארק אבו חג'לה: במגזר הערבי, לצערי, לפעמים אצל חלק מהמחנכים והמורים, תחושת השייכות לכפר, לבני הכפר ולבני העם מתבטאת ברמה של סיסמאות.

טארק אבו חג'לה: מורה כזה לא מסתכל לילד בעיניים, לא מבקר בביתו של התלמיד.

טארק אבו חג'לה: זאת תופעה תרבותית אצלנו, שאנחנו כמשרד חינוך אמורים לטפל בה.

טארק אבו חג'לה: אני חייב להודות שאנחנו לא בדיוק מטפלים בה.

טארק אבו חג'לה: זה מחייב טיפול ואני מבטיח לגברתי שאנחנו נבחר מחנכים, בכפר קאסם במיוחד, מבין אלה שבאמת רוצים להיות מחנכים, לדאוג לילדים, להתקשר אליהם.

טארק אבו חג'לה: בידי המורה צריכה להיות הכתובת של התלמיד והוא צריך לדעת לזהות שינויים בהבעות הפנים של התלמיד שלו.

טארק אבו חג'לה: לא יכול להיות שמורה סתם ילמד את הכיתה 3 שעות וייקרא מחנך בשביל לקבל הטבות ודברים כאלה.

טארק אבו חג'לה: זאת אחריות של המנהלים, שאני גאה ברובם, שבאמת עושים עבודה רצינית.

טארק אבו חג'לה: אבל האמת היא שאנחנו לוקים בחסר בנקודה הזאת.

טארק אבו חג'לה: סליחה על ההערה האחרונה.

טארק אבו חג'לה: גברתי, במקום שאני אבוא לפה ואראה השתלמויות, אני נאלץ לענות לוועדי הורים וכן הלאה.

תמר גוז'נסקי: אני לא נכנסת לעבודה שלך.

תמר גוז'נסקי: ועדי הורים - זה טוב מאוד.

טארק אבו חג'לה: חבל שמתעקשים על "למה זה קרה?", ולא על מה שניתן לעשות כדי לסייע.

יצחק אלבז: אנחנו יודעים על לפחות 2 ילדים שנעדרו תקופה ארוכה מאוד מבית-הספר.

יצחק אלבז: אחד מהם נעדר מספר שבועות, אפילו חודשים, והשני נעדר שבוע-שבועיים.

יצחק אלבז: הם לא באו לבית-הספר אך אף אחד לא פנה ולא שאל מדוע הם לא מגיעים.

טארק אבו חג'לה: אתה צודק, ההערה נכונה.

עסאם מח'ול: אני לא מקבל את האמירה שלך, שהשאלה של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי היא לא רלוונטית.

עסאם מח'ול: השאלה היא האם קיימים בבית-הספר הכלים כדי לגלות.

עסאם מח'ול: אני לא שולח את הילדים שלי בלי לדעת שכן קיימים הכלים כדי לגלות מה קורה איתם.

עסאם מח'ול: אם הם קיימים - אז הם כשלו, ואז אנחנו צריכים לשמוע תשובות למה הם כשלו.

עסאם מח'ול: אם הם לא קיימים - אז אנחנו רוצים לדעת למה הם לא קיימים ואיך אפשר לספק אותם.

עסאם מח'ול: שאלה נוספת היא מי אמור לספק את השירות הפסיכולוגי?

עסאם מח'ול: האם מישהו כאן יכול לתת תשובה לטיפול האינדיבידואלי לילדים הנפגעים?

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לספר לכם, מאחר ורובכם לא השתתפתם בדיון אחר של הוועדה, שם דיברנו על הכשרת מורים להבחין במצוקות של ילדים ולנסות למצוא את הילדים כשהם כושלים בשלבים מוקדמים של הכישלון שלהם ולא כעבור שנים.

תמר גוז'נסקי: היתה מנהלת שסיפרה את הסיפור הבא: אצלה בבית-הספר כל ילד יודע שאם רע לו, קשה לו וכן הלאה, הוא יכול להיכנס אליה.

תמר גוז'נסקי: יש לה בבוקר חצי שעה שמי שרוצה בא אליה לספר לה על הצרות שלו.

תמר גוז'נסקי: היא סיפרה שהדבר האחרון שהיא טיפלה בו היה משפחה שהאם אושפזה, בשל סיבה כלשהי, והילד הסתובב עצוב.

תמר גוז'נסקי: שאלו אותו מה קרה.

תמר גוז'נסקי: הסתבר שהסיבה שהוא עצוב, שהוא לא ידע להפעיל את מכונת הכביסה ולא היו לו בגדים נקיים.

תמר גוז'נסקי: כשיש לך מורים רגישים, הם מגלים עצבות מהסוג הזה.

תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, לא שהוא עבר התעללות ולא שקרה לו דבר נורא ואיום.

תמר גוז'נסקי: בסך הכל הוא סבל מכך שלא היו לו בגדים נקיים.

תמר גוז'נסקי: ואז המנהלת והמחנכת הלכו אליו הביתה ולימדו אותו להפעיל את מכונת הכביסה וכך פתרו את הבעיה.

תמר גוז'נסקי: אני מביאה את הסיפור הקטן הזה והשולי כדי להגיד איזה דברים נפלאים יכולים מורים לעשות ומה קורה כשמורים לא רואים, לא שמים לב, ואם ילד נעדר הם לא מבררים בדיוק מה קרה ולא מגיעים לרמת אמון כזאת.

תמר גוז'נסקי: יש לנו בעיה אמיתית.

תמר גוז'נסקי: אם אנחנו רוצים שילדים יִישָמעו, שקולם יִישָמע, אנחנו צריכים להיות שומעים, אנחנו צריכים להראות להם שאנחנו רוצים לשמוע מה כואב להם.

תמר גוז'נסקי: אם אנחנו לא מראים להם שאנחנו רוצים לשמוע, הם גם לא יספרו לנו שום דבר.

תמר גוז'נסקי: השאלה הזאת של אווירה בבית-ספר ואחריות, היא שאלה מאוד מאוד מהותית.

תמר גוז'נסקי: אי אפשר לדבר על הישגים לימודיים בלי לראות שהילד הוא מכלול, שהוא הכל ביחד, מה שקורה לו בבית ומה שקורה לו בחוץ ומה שקורה לו בבית-הספר.

תמר גוז'נסקי: אני מציעה שאנחנו נמשיך לשמוע עוד גורמים שאמורים לעזור לנו.

תמר גוז'נסקי: ד"ר פולאקביץ, מנהל היחידה לילדים ונוער בשירותי בריאות הנפש במשרד הבריאות, בבקשה.

יעקב פולאקביץ: אני רוצה לציין שבישיבה זאת נתבקשתי לייצג גם את איגוד הפסיכיאטריה של הילד והמתבגר כי נציגם לא הצליח להגיע.

יעקב פולאקביץ: משרד הבריאות, מתוך ההכרה והזיהוי של הפגיעות המיניות שמספרן עולה בכלל האוכלוסיה - אם בגלל שכמות הפניות עלתה או בגלל שכמות התקיפות עלתה, ואני לא מסוגל להגיד לכם כרגע מה יותר, גם וגם כנראה - פיתח תכנית השתלמות לעובדים במערכת בריאות הנפש, בשילוב עם עובדי הרווחה ופקידי הסעד לחוק הנוער.

יעקב פולאקביץ: ההשתלמות התחילה לפני שנה.

יעקב פולאקביץ: קורס אחד שלה הסתיים, עם המשך הדרכה לאותם אנשים, וקורס שני נמצא עכשיו במהלכו.

יעקב פולאקביץ: ההשתלמות מיועדת לאנשים שעובדים במרפאות בריאות הנפש ונותנים טיפול לילדים שפונים לשירותי בריאות הנפש.

יעקב פולאקביץ: מדובר על אנשי מקצוע טיפוליים, פסיכיאטרים, פסיכולוגים ועובדים סוציאליים קליניים, שמעשירים את הידע בתחום המאוד ספציפי הזה כדי לקבל כלים נוספים.

תמר גוז'נסקי: איך אנשי המקצוע האלה שקיבלו הכשרה יגיעו לכפר קאסם?

יעקב פולאקביץ: באותה מידה הם לא מגיעים להרבה מקומות אחרים אלא הם יושבים במרפאות ואנשים מגיעים אליהם.

תמר גוז'נסקי: מה נעשה עם כפר קאסם, עם עשרות ילדים שנפגעו?

יוסי פורטוגל: הילדים יכולים להגיע למרפאות אזוריות שבהן ניתנים שירותים.

יוסי פורטוגל: המרפאות הקרובות ביותר הן בפתח-תקווה ובמרפאות החוץ של שלוותה.

תמר גוז'נסקי: מה דעתכם להעביר לפה איזה סניף למקרה המסוים הזה?

תמר גוז'נסקי: אני בטוחה שהמועצה תיתן לכם חדרים.

תמר גוז'נסקי: תבואו לפה, תקימו איזה צוות ותיתנו טיפול.

תמר גוז'נסקי: מדובר פה בעשרות ילדים.

תמר גוז'נסקי: חבל לטלטל אותם לפתח-תקווה, עם כל הסטיגמה שקשורה בזה.

קריאה: מה עם מטפלים דוברי ערבית?

יעקב פולאקביץ: אני רוצה לציין שכרגע מדובר בכלל שהילדים האלה עדיין לא מזוהים שמית.

תמר גוז'נסקי: המשטרה יודעת בדיוק מי הם.

יעקב פולאקביץ: דבר שני, צריך שההורים יביעו הסכמה לטיפול.

יעקב פולאקביץ: את זה אנחנו לא יכולים לכפות.

יעקב פולאקביץ: הפעולה יכולה להיות רק בהעלאת המודעות.

תמר גוז'נסקי: נמצאים פה נציגי הורים.

תמר גוז'נסקי: תיכף נשמע אותם.

תמר גוז'נסקי: נניח שיש הסכמת הורים, ונניח שאנחנו יודעים את השמות, וכל התנאים המוקדמים כבר בסדר - מה יעשה משרד הבריאות?

יעקב פולאקביץ: משרד הבריאות באופן עקרוני בתחנות בריאות הנפש שלו נמצא בלחץ מאוד גדול של פניות בלאו הכי.

יעקב פולאקביץ: אם נוציא כוח-אדם לכל מקום שיש בו מצוקה גדולה יותר - והיום אנחנו נמצאים במצוקות מאוד גדולות בישובים רבות, בשל טרור, בשל אלימות - אנחנו לא נוכל לתפקד.

יעקב פולאקביץ: לכן לא נוכל לצאת אל הערים השונות.

קריאה: אתם כן יוצאים לישובים שיש בהם אירועים קשים.

יעקב פולאקביץ: בעת פיגוע יש יציאה לכמה שעות, אם לא מגיעים אלינו.

יעקב פולאקביץ: בדרך כלל מי שיוצא לשטח הם אנשי השירות הפסיכולוגי-חינוכי של העיריות או עובדי רווחה מקומיים.

תמר גוז'נסקי: נניח שאחד ההורים מחליט לפנות עם הילד לתחנה בפתח-תקווה.

תמר גוז'נסקי: כמה זמן הוא יחכה בתור?

יעקב פולאקביץ: בנושא הפגיעה המינית יש בתחנה בפתח-תקווה במקרה מטפלת אחת שנמצאת היום בתוך ההשתלמות.

יעקב פולאקביץ: ילד כזה יקבל עדיפות.

יעקב פולאקביץ: אם ההורים הם חברי קופת-חולים כללית והוא יפנה לשלוותה, תור ההמתנה בשלוותה למבוטחי קופת-חולים כללית הוא קצר יותר.

תמר גוז'נסקי: האם אי אפשר שיבוא מישהו משלוותה לפה?

יעקב פולאקביץ: צריך לבדוק את השירותים שנותנת קופת-חולים באזור הזה.

יעקב פולאקביץ: בית-חולים שלוותה שייך לקופת-חולים כללית.

תמר גוז'נסקי: האם קופת-חולים מחוייבת לתת טיפול נפשי?

תמר גוז'נסקי: האם זה לא חובה של משרד הבריאות?

יעקב פולאקביץ: טיפול נפשי הוא באחריות משרד הבריאות.

יעקב פולאקביץ: לכן כל המרפאות, לא רק המרפאות שבחסות קופת-חולים, נותנות שירות בחינם.

תמר גוז'נסקי: איזה טיפול זכאי הילד לקבל?

יעקב פולאקביץ: הוא זכאי לקבל טיפול נפשי, לפי הצורך.

יעקב פולאקביץ: כרגע זה לא מוגבל.

תמר גוז'נסקי: האם זה נכון בכל קופות-החולים?

תמר גוז'נסקי: האם זה חלק מסל הבריאות?

יעקב פולאקביץ: זה לא חלק מסל הבריאות.

יעקב פולאקביץ: זה חלק מהתוספת השלישית, שהיא באחריות המדינה.

יעקב פולאקביץ: הטיפולים הניתנים במרפאות של משרד הבריאות ושל קופת-החולים, כמו שלוותה, גהה ומקומות אחרים, הם שירותים שניתנים ללא הגבלה.

יעקב פולאקביץ: בסייג אחד, שבמרפאות של קופת-חולים ניתנים שירותים רק לחברי קופת-החולים הכללית.

יחיא ג'ראר: האם אין פסיכיאטרים שניתן לשלוח לכאן?

יעקב פולאקביץ: זה לא פסיכיאטרים.

יעקב פולאקביץ: זה מרפאה לבריאות הנפש שעובדים בה פסיכיאטרים, פסיכולוגים קליניים, עובדים סוציאליים קליניים ומרפאים בהבעה.

יעקב פולאקביץ: ילד לא פונה לשם על מנת לקבל טיפול תרופתי אלא כדי לקבל טיפול נפשי.

יעקב פולאקביץ: אנחנו צריכים לקחת בחשבון שהשיקול למתן טיפול זה או אחר הוא שיקול מקצועי של אנשי המקום, כולל אנשי הרפואה.

יעקב פולאקביץ: אם יש מקום אצל ילד ספציפי לתת טיפול תרופתי, הוא מקבל.

יעקב פולאקביץ: זה לא מתחבר באופן אוטומטי, שאם אתה פונה למרפאה לבריאות הנפש אתה מקבל תרופות, ממש לא.

יעקב פולאקביץ: במיוחד לא בילדים.

תמר גוז'נסקי: מה זמינות השירות שלכם לילדים שנפגעו?

תמר גוז'נסקי: כל ילד באופן אישי צריך לבוא עם הוריו למרפאה?

יעקב פולאקביץ: עליהם לפנות למרפאה.

יעקב פולאקביץ: אנחנו ניידע את המרפאות.

תמר גוז'נסקי: האם יש לכם מטפלים דוברי ערבית במרפאות האלה?

יעקב פולאקביץ: במיעוט המרפאות יש מטפלים דוברי ערבית.

תמר גוז'נסקי: איפה יש?

יעקב פולאקביץ: אני צריך לבדוק אם בפתח-תקווה יש מטפלים דוברי ערבית.

יעקב פולאקביץ: אוכל לחזור עם תשובה.

אורי שוחט: אני חושב שד"ר פולאקביץ הבהיר את הדברים.

אורי שוחט: אולי אדגיש רק דבר אחד, דווקא מנקודת המבט הפסיכולוגית.

אורי שוחט: אני חושב שהעבודה המניעתית שאנחנו שומעים עליה פה היא חשובה.

אורי שוחט: ברור שהילדים שנפגעו ומה שהם עוברים מושך המון תשומת לב, כי באמת מדובר בילדים ספציפיים שנפגעו, או נפגעים בפוטנציה.

אורי שוחט: אבל בסיטואציה כזאת, בנושא כזה שבו יש נטייה להשתיק את הדברים, גם מצד המורים, גם מצד הילדים וגם מצד ההורים - ובגלל זה כל-כך חשוב שהדיון הזה מתקיים - אני חושב שבאמת צריך לשים דגש על העבודה המניעתית כי יש לה חשיבות מאוד גדולה.

אורי שוחט: כשדבר כזה קורה לחבר, זה יכול לעורר כל מיני דברים אצל כל מיני ילדים.

אורי שוחט: לטווח היותר רחוק יש חשיבות מאוד רבה לכך שהמורים, הסוכנים והיועצים שנמצאים במקום יזהו ילדים שמגיבים לדברים האלה.

יעקב פולאקביץ: גם בקורס שנערך בשנה שעברה היה לנו רופא פסיכיאטר ערבי, דובר ערבית כמובן, מאזור הצפון.

יעקב פולאקביץ: בקורס הנוכחי יש לנו פקידת סעד לחוק נוער שהיא דוברת ערבית.

יעקב פולאקביץ: לצערי לא הופנו יותר אנשים דוברי ערבים לקורס.

חסן עיד: מי מתקבל לקורס?

יעקב פולאקביץ: עובדי מרפאות בבריאות הנפש, מצד אחד ופקידי סעד לחוק הנוער, מצד שני.

יעקב פולאקביץ: הקורס הוא שיתוף פעולה בין משרד העבודה והרווחה, משרד הבריאות ו"אשלים".

לבנה חלילי: הוא מועבר על-ידי אל"י.

לבנה חלילי: אני מאל"י, האגודה להגנת הילד, בנשיאותה של ד"ר חניתה צימרין.

לבנה חלילי: אנחנו באים ממקום שמאוד מכיר את התופעה, יודע ומטפל בה בפועל בשטח, גם במובן הפרטני וגם במובן הקהילתי.

לבנה חלילי: זאת אומרת, הניסיון שלנו הוא רב בכל התחומים.

לבנה חלילי: אני רוצה לדבר כאן על כמה וכמה רבדים.

לבנה חלילי: אני הולכת לדבר ממש על תכנית התערבות.

לבנה חלילי: מר פואד עיסא נפגש איתי באל"י ודיברנו על בניית תכנית ביחד.

לבנה חלילי: נודע לנו לראשונה על האירוע מוועד הורים, שפנה אלינו, ובד ובבד גם מר פואד עיסא פנה אלינו.

לבנה חלילי: כמו כן דיברתי גם עם ד"ר חסן עמר, מנהל השירות הפסיכולוגי-חינוכי בישוב.

לבנה חלילי: דיברנו על אפשרות של כניסה שלנו לישוב, כמו שאנחנו עושים בהרבה מאוד ישובים אחרים כאשר דברים מהסוג הזה קורים.

לבנה חלילי: יש להבין שכאשר אירוע כזה מתרחש, בעצם יש לו נגיעה להרבה מאוד רבדים בכל הקהילה, לכל תחומי החיים.

לבנה חלילי: יחד עם זה עולות הרבה מאוד שאלות.

לבנה חלילי: ההתערבות שאנחנו מדברים עליה היא בכמה תחומים.

לבנה חלילי: לגבי ההתערבות הטיפולית הפרטנית עם ילדים: אין אצלנו דוברי ערבית אך אנחנו יכולים לתת הדרכה והנחיה.

לבנה חלילי: יש מספר אנשים טיפוליים שעובדים איתנו שהם דוברי ערבית.

לבנה חלילי: ריכזנו רשימה כלשהי של מטפלים בערבית, שאפשר יהיה להפנות אליהם ילדים ושהם יקבלו מאיתנו הדרכה.

לבנה חלילי: כמו כן, אם יהיו הורים שירצו לקבל את הטיפול אצלנו, בשפה העברית, דלתנו פתוחה.

לבנה חלילי: הטיפול אצלנו הוא מיידי, כי ילד שנפגע אי אפשר להגיד לו לחכות.

לבנה חלילי: אי אפשר לומר לו: תמתין בבקשה עד שאנחנו נפנה מקום, עם כל הלחצים שקיימים אצלנו במערכת.

לבנה חלילי: היו ישובים אחרים שהם מאוד מרוחקים ששאלו אותנו האם אנחנו יכולים להגיע למשל יום בשבוע אל הישוב ולתת שם את הטיפול.

לבנה חלילי: זה משהו שאנחנו בדרך כלל לא עושים אבל הוא כבר עלה לגבי ישובים אחרים ונמצא כרגע בדיון אצלנו.

לבנה חלילי: יכול להיות שהתשובה תהיה כן.

לבנה חלילי: מאידך, אנחנו יודעים שבקהילות שיש להן מאפיינים מסורתיים, וגם מאפיינים של משפחה מורחבת, בדרך כלל ההעדפה היא שזה לא ייעשה בתוך הישוב אלא מחוץ לישוב, כדי שלא תהיה סטיגמה על הילד, התיוג שלו כפגוע או כלא פגוע.

לבנה חלילי: בדרך כלל הם יעדיפו לקבל סיוע מחוץ לישוב.

לבנה חלילי: אבל אם תהיה בקשה שזה ייעשה בתוך הישוב, אני חושבת שזה משהו שניתן להיענות לו, או לבדוק אותו לפחות.

לבנה חלילי: אנחנו עכשיו בודקים את זה במקום אחר.

תמר גוז'נסקי: האם הטיפול שלכם הוא בתשלום?

לבנה חלילי: הטיפול אצלנו הוא בתשלום, אך הוא מסובסד.

לבנה חלילי: מדובר ב-140 שקלים למפגש, שזה פחות מחצי מהמחיר הנהוג לגבי טיפולים פרטיים.

תמר גוז'נסקי: האם קופת-חולים משתתפת בתשלום?

לבנה חלילי: יש קופות-חולים שמשתתפות, כמו מכבי ומאוחדת.

לבנה חלילי: בקופת-חולים כללית זה משתנה לגופו של עניין, יש להם חלוקה בין ילדים מתחת לגיל מסוים וילדים מעל לגיל מסוים.

לבנה חלילי: משרד הבריאות לא משתתף בתשלום.

תמר גוז'נסקי: כמה פגישות צריך: 10, 20, 30?

לבנה חלילי: בילדים שחוו חוויה כל-כך קשה, הרבה יותר.

לבנה חלילי: המספר משתנה.

לבנה חלילי: מר פואד עיסא סיפר לי שהאופי של הפגיעה כאן הוא שונה מפגיעות שאנחנו מכירים במקומות אחרים.

לבנה חלילי: האקט הוא מיני אבל המהות שלו הוא עברייני.

לבנה חלילי: העבירה נעשתה מתוך מטרה מסוימת ולאו דווקא מתוך הצורך המיני.

לבנה חלילי: הסטייה המינית המוכרת לנו היא בדרך כלל לצורך שליטה וכוח.

לבנה חלילי: במקרה הזה הסחיטה של הילדים נעשתה על-ידי עבריינים סחטנים.

לבנה חלילי: בוודאי שהיתה גם פגיעה מינית, אבל נוספה לזה גם הפחדה מאוד גדולה ואלימות מאוד גדולה.

לבנה חלילי: זה היה מלווה בהרבה מאוד אלימות ובהתעללות פיסית בילדים.

לבנה חלילי: יש שם פחד והטראומה היא עצומה יותר.

לבנה חלילי: זאת אומרת, לא רק הפגיעה המינית אלא יש עוד טראומה, על טראומה, על טראומה.

לבנה חלילי: זה מעצים את הטראומה של הילדים.

תמר גוז'נסקי: בקיצור, כל משפחה צריכה לגייס כמה אלפי שקלים לטיפולים?

לבנה חלילי: דיברתי עם מר פואד עיסא על אפשרות של סיוע מקרנות.

לבנה חלילי: כבר נתנו לו מספר שמות של קרנות שניתן לפנות אליהן, שאנחנו יודעים שהן מוכנות לסייע.

לבנה חלילי: בנוסף לכך, צריך לבדוק.

לבנה חלילי: אנחנו יודעים, מישובים אחרים שאנחנו עובדים איתם, שמועצות אזוריות כן משתתפות בעלות.

לבנה חלילי: ההתערבות שלנו, גם בטיפול הפרטני, היא התערבות מערכתית.

לבנה חלילי: כלומר, לא מטפלים רק בילד אלא במערכת המשפחתית, כי גם המערכת המשפחתית קורסת במצבים האלה.

לבנה חלילי: ההתערבות הנוספת היא התערבות ישובית.

לבנה חלילי: ישנם 40 ילדים שנפגעו, ואולי יותר, אבל בעצם כל הישוב הזה פגוע.

לבנה חלילי: כל ההורים סוערים וכל ההורים שואלים עצמם: איך לא ראינו?

לבנה חלילי: איך לא שמנו לב?

לבנה חלילי: מה זה אומר עלינו?

לבנה חלילי: לפיכך ההתערבות שלנו היא קודם כל במישור ההורי.

לבנה חלילי: אנחנו נכנסים לשיחות עם הורים ומזמינים אותם לפגישות.

לבנה חלילי: יש לנו תכנית להתערבות במצבים כאלה.

לבנה חלילי: אנחנו נכנסים לבתי-הספר, אל הילדים.

תמר גוז'נסקי: בנוסף למה שעושה משרד החינוך?

לבנה חלילי: יכול להיות שכאן אנחנו נצטרך לעשות את זה אחרת, או ביחד עם, או אולי לתת הנחיה.

עמליה מאיר-הדרי: בוודאי שאנחנו נשב ביחד ונתאם.

לבנה חלילי: אני מתארת את התכנית שלנו, מה אנחנו עושים.

לבנה חלילי: אני לא אומרת מה אתם עושים.

לבנה חלילי: אנחנו נכנסים לפגישות עם הילדים, כשמטרת הפגישות היא מניעה, הסברה ואיתור.

לבנה חלילי: תוך כדי העשייה שלנו אנחנו רואים את ההתנהגויות של הילדים ומאתרים ילדים פגועים שעדיין לא ידועים.

לבנה חלילי: רציתי לומר משהו לגבי השאלה למה מורים אולי לא שמו לב.

לבנה חלילי: כאשר ילדים מביעים מצוקה, הדרך שלהם להביע מצוקה כי אימם חולה והדרך שלהם להביע מצוקה כי הם נפגעו היא מאוד מאוד דומה.

לבנה חלילי: הרבה פעמים מורים יתנו לזה שם כזה או שם אחר.

לבנה חלילי: זה לא שהם לא ישימו לב למצוקה אבל הם לא יידעו שהמצוקה היא בשל דבר X, Y או Z.

לבנה חלילי: פעמים רבות אין די פתיחות שילד יוכל לבוא ולומר - בעיקר כשהילדים כל-כך מאוימים - שהוא נפגע מינית.

לבנה חלילי: שמירת הסוד היא אחת הדינמיקות המאוד חשובות וחזקות במצב הזה.

לבנה חלילי: לפיכך, צריך לתת קצת קרדיט למורים.

לבנה חלילי: כמו כן, גם לא מלמדים את המורים מה הם צריכים לראות - ואת זה צריך לעשות.

לבנה חלילי: לכן לפני שאנחנו נכנסים אל התלמידים, אנחנו עובדים עם חדר המורים, קודם כל לגבי השאלה: מה זה עושה לי כשאני נתקל בדבר הזה?

לבנה חלילי: כי כשהלב לא רוצה לראות, גם העיניים לא רואות.

לבנה חלילי: המורים צריכים להבין מה הם רואים, מה הם עונים לילד, איך להתייחס, איזה דברים לומר.

לבנה חלילי: לפיכך מדברים עם צוות התלמידים ועם צוות המורים.

לבנה חלילי: אבל לפני שאנחנו מתחילים עם התלמידים אנחנו מדברים עם ההורים, אנחנו מציגים בפניהם את התכנית ונותנים להם הרצאה ראשונית.

חסן עיד: לאיזה ילדים?

לבנה חלילי: אנחנו מדברים על משהו שהוא כללי, לכל הכפר.

לבנה חלילי: כמו כן לילדים הנפגעים צריך, מעבר לטיפול הפרטני, גם קבוצה טיפולית, ולהורים קבוצת תמיכה, קבוצה שהיא טיפולית במהותה ועונה להם על כל מיני שאלות.

לבנה חלילי: לא בטוח שהם ירצו טיפול קבוצתי.

לבנה חלילי: יש ישובים שבהם עשייה קבוצתית כזאת לא תלך, אלא רק טיפול באופן פרטני.

עמליה מאיר-הדרי: כמה כוח-אדם יש לכם להקצות לזה?

לבנה חלילי: הצוות הקליני שלנו הוא לא צוות גדול, אבל אני יכולה לומר לך שאנחנו כבר עכשיו נמצאים ב-4 ישובים, אנחנו מגויסים ומתגייסים.

לבנה חלילי: ברגע שאנחנו נכנסים לישוב, העשייה שלנו היא אינטנסיבית.

תמר גוז'נסקי: גברת עמליה מאיר-הדרי, מסתבר שכאשר יש תקציב, גם מתגלים בעלי המקצוע, כידוע.

טארק אבו חג'לה: כמה פגישות אתם עורכים עם ההורים?

לבנה חלילי: זה משתנה, תלוי, בהתאם לצרכים בשטח.

לבנה חלילי: אנחנו עושים 2 פגישות לפחות עם כלל ההורים.

לבנה חלילי: יש מפגש ראשוני עם ההורים, לפני שמתחילים לדבר עם התלמידים.

טארק אבו חג'לה: שלא ישתמע כאילו המטרה היא כסף.

טארק אבו חג'לה: המטרה היא לעזור לילדים.

טארק אבו חג'לה: שמר פואד עיסא לא ירגיש שהוא כל-כך לבד במערכה הזאת.

תמר גוז'נסקי: ההצעה פה עכשיו היא שהשירות המקצועי שלכם ייעשה במסגרת אותן השתלמויות ושעות שתוקצבו על-ידי משרד החינוך ממילא.

טארק אבו חג'לה: יש לנו פה משאב שמאפשר לקיים שיחות עם ההורים.

טארק אבו חג'לה: מה שהיא הסבירה הוא זהה לתכנית שלנו.

טארק אבו חג'לה: התכנית שאני קיבלתי מהפסיכולוגים והיועצים שלנו היא פחות או יותר זהה למה שהיא הסבירה.

טארק אבו חג'לה: אנחנו מוכנים לממן 2 פגישות עם ההורים.

תמר גוז'נסקי: אחרי הישיבה תסכמו.

טארק אבו חג'לה: יש לנו 9 בתי-ספר בישוב, אז כפול 2 זה 18 מפגשים, שזה 36 שעות.

טארק אבו חג'לה: אנחנו משלמים על-פי המחיר של משרד החינוך.

טארק אבו חג'לה: מר חסן עיד, אתה רשאי, יחד עם מר פואד עיסא, להפעיל תכנית כזאת, כדי שאתה לא תרגיש שאתה לבד.

טארק אבו חג'לה: מתי שאתה רוצה - אני אתך, ומר ג'ומעה אזברגה, המפקח של הישוב, כל הזמן נמצא פה.

טארק אבו חג'לה: אם תשתכנעו שזאת התכנית שצריך להפעיל, אנחנו נשכור את השירותים להדרכה של המורים וההורים.

טארק אבו חג'לה: אם היא רוצה להיכנס לכיתות ולדבר עם התלמידים, צריך לבדוק את זה היטב.

טארק אבו חג'לה: בשביל זה צריך אישור של היועצת המשפטית שלנו.

טארק אבו חג'לה: אני רוצה לומר למשטרה, בחוזר המנכ"ל יש תכנית לשיתוף פעולה בין המשטרה לבין בתי-הספר, שהמשטרה תחשוף את עצמה ואת שירותיה דרך השיטור הקהילתי.

גיל פרידמן: זה נקרא "בית-ספר בטוח", היום יש תכנית כזאת.

טארק אבו חג'לה: אני ער למה שאמר השוטר, שאחד התלמידים שנפגעו נעדר מספר שבועות וזה לא הדליק בבית-ספר סימני שאלה.

טארק אבו חג'לה: זה רשום אצלי ואנחנו מבררים את הנקודה הזאת עד הסוף.

טארק אבו חג'לה: אנחנו לא מנסים לטייח כלום.

טארק אבו חג'לה: התקבלה החלטה אצלנו במחוז, בכפר קאסם, בג'לג'וליה וכפר ברא, שאתם מוזמנים לקיים פגישות איתנו כדי שאנחנו נפעיל את התכנית ונשתמש בשירותי המשטרה הטובים לטובת האזרחים, דרך בתי-הספר.

גיל פרידמן: רק אגיד שבתקופה האחרונה, בזכות ראש המועצה, הופעל שיטור קהילתי בצורה נרחבת בתחנת ראש העין, גם בג'לג'וליה, גם בכפר ברא וכמובן גם בכפר קאסם.

גיל פרידמן: הוקצו מבנים, נקנו מכוניות על-ידי המשרד לביטחון פנים.

גיל פרידמן: החלק הפעיל בנושא של השיטור הקהילתי הוא מה שנקרא "בית-ספר בטוח", שמופעל יחד עם משרד החינוך.

גיל פרידמן: גם בכפר קאסם הוא הופעל בשני בתי-ספר ואפילו מופעלת פה מגמת קרימינולוגיה, שזה דבר יחודי בכל הארץ, שאנשים נבחנים בבגרויות על נושא המשטרה.

גיל פרידמן: הם גם מטיילים בכל מיני יחידות של משטרה וזה נחל הצלחה יוצאת מן הכלל.

גיל פרידמן: אנחנו נרחיב את פרויקט "בית-ספר בטוח" לעוד בתי-ספר בכפר קאסם, וזה כאמור מופעל עכשיו.

לבנה חלילי: אסביר משהו לגבי ההתערבות אצל התלמידים.

לבנה חלילי: כרגע המצב הוא משברי.

לבנה חלילי: אנחנו רוצים להיות חלק מצוות חשיבה שיחליט על אופי ההתערבות.

לבנה חלילי: פעמים רבות המחשבה היא שיש לפעול דרך צוותי המורים או דרך שיחות עם הילדים.

לבנה חלילי: במצב שהוא משברי, והילדים כבר חוו את זה, הם צריכים את העין הטיפולית.

טארק אבו חג'לה: למה שלא תלמדו את המורים שלנו לעשות את זה?

לבנה חלילי: מכיוון שלמורה, אני מצטערת לומר, אין את ההכשרה לזה.

לבנה חלילי: זה לא שהוא לא טוב.

לבנה חלילי: המורה נוכח איתי בכיתה, אבל לי כאיש טיפול יש את הראייה האחרת.

לבנה חלילי: מעבר לזה, ההמשך הוא יצירת תכנית on going, שתועבר על-ידי המורים, שהמטרה שלה היא חינוך למיניות, אותם דברים שלא מדברים עליהם.

קריאה: אבל בזה לא מדובר על עבודה טיפולית פרופר.

לבנה חלילי: זה ייעשה אחר-כך, אבל ההתערבות הראשונית שאני מדברת עליה היא התערבות טיפולית.

תמר גוז'נסקי: רשות הדיבור לנציגת הסתדרות המורים ואחריה לנציג המועצה הלאומית לשלום הילד.

תמר גוז'נסקי: אחר-כך אנחנו נשמע את ההורים, המנהלים ושאר תושבים שנמצאים איתנו.

תמר גוז'נסקי: מאוד חשוב לנו לשמוע אתכם.

תמר גוז'נסקי: גברתי מהסתדרות המורים, בבקשה.

דורית חגי: אני מלווה גם את צוות המורים וגם את צוות המנהלים מתוך ראייה מקצועית.

דורית חגי: אני באה להגן על העניין המקצועי שלהם.

דורית חגי: כאשר ביקרתי בחלק מחדרי המורים הם סיפרו לי על התופעה, והם גם נקטו במינוח מאוד קשה.

דורית חגי: חוץ מאשר להפנות אותם לשירותים יעוציים, לפסיכולוגים והשתלמויות, וחוץ מאשר לתמוך בהם רגשית ונפשית ולומר להם שאצלם השד נראה גרוע יותר מאשר במגזר היהודי, קצרה ידי מלהושיע.

דורית חגי: אני מספקת להם כתף ועידוד.

דורית חגי: אני יכולה גם לתת מידע, אבל זה הרי תפקידי כיועץ מקצועי.

יחיא ג'ראר: אנחנו לא פונים ביוזמתנו למשפחות ולילדים.

יחיא ג'ראר: היה רק מקרה אחד של הורה שפנה אלינו, למועצה לשלום הילד.

יחיא ג'ראר: אני נגעתי בזה ישירות ושוחחתי עם הילד ועם אביו.

יחיא ג'ראר: הדברים שהם סיפרו היו מאוד קשים.

יחיא ג'ראר: לא ארחיב כרגע יותר מדי.

יחיא ג'ראר: אני כמובן לא מזהה את הילד ואת משפחתו.

יחיא ג'ראר: עלו אצל הילד שאלות מאוד קשות לגבי הזהות שלו.

יחיא ג'ראר: הוא שאל: למה בחרו דווקא בי?

יחיא ג'ראר: מה זה אומר על הזהות שלי?

יחיא ג'ראר: האם אני משדר משהו בכיוון הזה?

יחיא ג'ראר: הילד הוא בן 15.

יחיא ג'ראר: הוא והאבא לא דיברו ביניהם בכלל על הנושא הזה.

יחיא ג'ראר: הם ידעו שזה קיים, ועובדה שהאבא פנה.

יחיא ג'ראר: יש מתח בבית.

יחיא ג'ראר: אבל גם לאב עצמו יש שאלות: למה בחרו דווקא בבן שלי ומה זה אומר לגביו?

יחיא ג'ראר: ואפילו בצורה סמויה, הוא לא יכל לדבר על זה יותר מדי, עלו אצלו כל מיני שאלות לגבי הזהות של הבן שלו: האם יש לי ילד סוטה?

יחיא ג'ראר: למה בחרו דווקא בו?

יחיא ג'ראר: למה הוא שיתף פעולה?

יחיא ג'ראר: מאוד בלט שבמקום להתייחס לילד רק כקורבן - והוא קורבן בלבד, חד-משמעית - התחילו לחפש מה האשמה שלו, מה החלק שלו בסיפור הזה.

יחיא ג'ראר: לא רק זה, גם הסביבה המיידית של המשפחה מאוד הסתייגה מהילד, בעקבות דברים שהתפרסמו בקהילה, וניסתה להרחיק את הילדים שלהם מאותו ילד ולבודד אותו.

קריאה: הוא קורבן פעמיים.

יחיא ג'ראר: הכוונה שלנו היתה ללוות את הילד, להסביר לו מה המשמעות של ההליך המשפטי, מה מחכה לו בהמשך, ולדבר עם הילד ועם אביו.

יחיא ג'ראר: עם האמא לא צריך לדבר.

תמר גוז'נסקי: האם יש לכם פרויקט של ליווי משפטי?

יחיא ג'ראר: כן, ליווי קורבנות עבירה.

יחיא ג'ראר: כמו שאמרתי קודם, בינתיים היתה פנייה אחת.

יחיא ג'ראר: הגעתי לכפר וישבתי עם הילד ועם המשפחה.

יחיא ג'ראר: ישבתי גם עם הילד לבד.

תמר גוז'נסקי: הכוונה היא לליווי כאשר יש משפט והילד הוא בן למעלה מגיל 14, אם הוא צריך להעיד.

תמר גוז'נסקי: זה מאוד קשה ולכן יש להם פרויקט שמלווה את הילד רק לצורך עניין העדות, לא לטיפול.

תמר גוז'נסקי: מתן העדות היא משבר נוסף.

תמר גוז'נסקי: כלומר, בנוסף לכל המשברים שהיו, יש לו עוד משבר נוסף, שהוא צריך לחזור בפומבי על מה שאירע ולהעיד.

יחיא ג'ראר: בהכשרה שלי אני עובד סוציאלי ועובד עם קטינים באזור תל-אביב.

יחיא ג'ראר: הצד המשפטי, שבשבילו הגעתי, התגמד, התמזער, ממש לא היה לו משקל.

יחיא ג'ראר: ראיתי שם צורך לגעת בדברים היותר קשים של המשפחה.

יחיא ג'ראר: האבא התבייש.

יחיא ג'ראר: האבא כמעט ולא יוצא מהבית, הוא לקח את זה מאוד קשה, ובזה היתה ההתערבות שלי.

יחיא ג'ראר: אני רואה שיש פה הרבה אנשים ואני בטוח שיש הרבה רצון טוב.

יחיא ג'ראר: זה גם התפרסם בתקשורת והיו הרבה עדים.

יחיא ג'ראר: מה שהרגשתי הכי חזק, מצד הילד והמשפחה, לפחות בשלב הזה הוא: "תעזבו אותי בשקט, אני לא רוצה להתעסק בזה עכשיו, תורידו את זה ממני כי זה מאוד מקשה עלי".

יחיא ג'ראר: כל העיסוק בזה, ואפילו הישיבה היום, שאני באמת מברך עליה, היא עוד עיסוק בזה, כל זה מאוד מקשה על הילד ועל המשפחה.

יחיא ג'ראר: אני לא אומר: זה לא קרה, בואו נעזוב את זה ונמשיך הלאה.

יחיא ג'ראר: אני אומר: כרגע צריך למתן את התגובות, לא לגעת בזה בפומבי, לחכות שזה קצת יירד מסדר היום.

תמר גוז'נסקי: אנחנו פה לא נקיים יעוץ מקצועי.

תמר גוז'נסקי: זה נושא מקצועי.

תמר גוז'נסקי: אולי לילד אחד טוב ככה, ולילד אחר עדיף אחרת.

תמר גוז'נסקי: אני לא יודעת.

תמר גוז'נסקי: זה לא עניין שלנו.

עסאם מח'ול: האם אתם פניתם אליהם ביוזמתכם?

יחיא ג'ראר: לא.

יחיא ג'ראר: אנחנו לא פונים.

יחיא ג'ראר: זה גם קטע מאוד רגיש, כדי לא לשבש את הליכי החקירה.

יחיא ג'ראר: המשפחות פונות.

יחיא ג'ראר: אני אשמח אם יגיעו עוד תלונות.

יחיא ג'ראר: אני אבוא לכפר ואפגש עם הילדים ועם משפחותיהם.

תמר גוז'נסקי: אחרי ששמענו את כל הגורמים מאוד אשמח לשמוע אם יש למנהלי בתי-ספר, להורים, למורים או לוועד ההורים מה להגיד.

תמר גוז'נסקי: בעקבות מה ששמעתם פה אני מניחה שיש לכם הרבה שאלות.

סבע סרסור: אני מנהל בית-ספר יסודי אל-זהר בכפר קאסם.

סבע סרסור: לא אחזור על מה שאמרו קודמי, נציגי משרד החינוך, שציינו בפירוט את הדברים שעשינו בתוך בתי-הספר.

סבע סרסור: אני חושב שצריך לעשות עוד הרבה דברים, שעדיין לא עשינו.

סבע סרסור: אנחנו כמורים וכמנהלים, כאנשי מערכת החינוך, גם צריכים לקבל עזרה וייעוץ, שעדיין לא קיבלנו במידה מספקת.

סבע סרסור: בנוסף לכך, אני רוצה שגם תיתנו לנו את ההרגשה שאנחנו מסוגלים.

סבע סרסור: אל תתייחסו אלינו כאילו שאנחנו לא שווים.

סבע סרסור: מה שאתם עושים כאן, אתם כאילו "שוחטים" אותנו.

סבע סרסור: אני מדבר על נציגי הארגונים הנוספים.

סבע סרסור: אתם מדברים כאילו המורים לא מסוגלים לפעול כיאות ואומרים: חכו רגע, אנחנו נגיד לכם מה לעשות.

סבע סרסור: אל תיכנסו לכיתות לבד, תכניסו עוד מישהו אתכם.

סבע סרסור: האם לא לזה הוכשרנו במערכת החינוך, להיות מובילים בתוך בתי-הספר?

סבע סרסור: אנחנו מחנכים דורות.

סבע סרסור: אנחנו יודעים איך לעבוד עם הדורות הבאים ולחנך אותם.

סבע סרסור: אנחנו צריכים לקבל סיוע מאנשי מקצוע אבל העבודה עם הילדים היא התפקיד שלנו, לא תפקיד של מישהו אחר.

סבע סרסור: אם בתוך הארגונים הנוספים יש אנשי מקצוע מומחים, הם יכולים לתת לנו את הכלים כיצד לעבוד, ואנחנו ניעזר בהם.

סבע סרסור: התפקיד שלנו הוא הדרכה, הוראה, הנחיה והנחלת ערכים.

סבע סרסור: אם לי כמחנך אין כלים, אז שיגידו לי שבסוגייה הזאת אני צריך לעבוד עם הילד בצורה כזאת: אחת, שתיים, שלוש - הרי לזה אני הוכשרתי, זה בדיוק המקצוע שלי.

סבע סרסור: לא מקובלת עלי גישה שהיא כאילו מתנשאת, כאילו אנחנו לא מסוגלים ואחרים כן מסוגלים.

סבע סרסור: אני מבקש שתיקחו לתשומת לבכם את העניין הזה.

סבע סרסור: אנחנו מסוגלים.

סבע סרסור: אנחנו יכולים לעשות.

סבע סרסור: בסקטור הערבי נתברכנו בצוות מורים מעולה בהשוואה לסקטור היהודי, ואני לא מגזים.

סבע סרסור: הכניסה למקצוע ההוראה בסקטור הערבי נותנת הזדמנות למשכילים להיות שווים, בעוד שאנחנו מנועים מלהיכנס למשרדים אחרים.

סבע סרסור: יש לנו כוחות טובים ומבורכים.

סבע סרסור: אנחנו רוצים רק שתיתנו לנו את הכלים ותעזרו לנו, ואנחנו נעשה את זה בתוך בית-הספר.

סבע סרסור: אין לנו את הכלים האלה כעת.

סבע סרסור: תנו לנו אותם, תעזרו לנו לעשות את זה, ואנחנו נעשה את זה על הצד הטוב ביותר.

תמר גוז'נסקי: אני מקבלת את הגישה שלך, לגבי האחריות והיכולת של המורים.

תמר גוז'נסקי: לכן סיפרתי את הדוגמה על מכונת הכביסה, כדי להגיד שמורה בהחלט מסוגל, הוא רק צריך להיות עם הראש מכוון לזה.

תמר גוז'נסקי: האם אתה יכול לספר לנו באופן כללי על האווירה שנוצרה אחרי הגילוי?

תמר גוז'נסקי: האם הילדים בכיתות באמת גילו חרדה?

סבע סרסור: אתן דוגמה אחת.

סבע סרסור: תלמידה בכיתה ב' שלחה לי מכתב, מכתב למנהל.

סבע סרסור: היא כתבה: אני מבקשת שתדבר עם הרשות המקומית שישלחו לנו הסעה.

סבע סרסור: כשאנחנו יוצאים מהבית בדרכנו לבית-הספר אנחנו פוחדים.

סבע סרסור: היא ציינה שיש אנשים שלוקחים ילדים ועושים בהם מעשי סדום ודברים כאלה, ואף ציינה שמות של בתי-ספר.

סבע סרסור: אני כמנהל בית-ספר עד עכשיו לא יודע את שמו של אף ילד שנפגע.

תמר גוז'נסקי: אבל הילדה הזאת יודעת, היא שמעה.

סבע סרסור: אנחנו, שצריכים לטפל בילדים, למעשה לא יודעים שום דבר.

סבע סרסור: מצד שני, בתוך בית-הספר הרבה הורים שואלים היום שאלות שלא נשאלו קודם.

סבע סרסור: בעניין נוכחות תלמידים בזמן השיעורים, הבירור למה הם איחרו או לא איחרו: עכשיו דואגים יותר מאשר בעבר.

סבע סרסור: זה דאגה של הורים.

סבע סרסור: הרשות המקומית לא רק שהעמידה אותנו על חומרת הנושא אלא גם ביקשה שנעשה יותר פעולות.

סבע סרסור: מר עלי בדיר, קצין הבטחון של הרשות, נמצא פה.

סבע סרסור: הוא נתן הוראה שכל יום בבוקר נציגי הורים יסיירו בכבישים בדרך לבתי-הספר.

סבע סרסור: דבר כזה לא היה קיים קודם.

סבע סרסור: יש צעדים שננקטו שהם לאו דווקא צעדים חינוכיים.

סבע סרסור: את הילדים מלווה הרגשה של פחד וחשש.

סבע סרסור: לילדים שלי, למשל, אמרתי שכאשר הם הולכים הביתה, שילכו בקבוצות ולא לבדם.

סבע סרסור: אמרתי לילד: אפילו אם חבר שלי, שאתה מכיר אותו, מבקש ממך לקנות משהו, תגיד לו: אבא שלי אמר לי לא לקנות לחברים שלי כלום.

סבע סרסור: אלה דברים שאף פעם לא חשבנו עליהם לפני כן.

חסן עיד: את המסר הזה תעבירו לכל התלמידים.

סבע סרסור: אני רוצה לציין דבר נוסף.

סבע סרסור: מר חסן עיד, יחד עם המפקחים, מר ג'ומעה אזברגה ומר טארק אבו חג'לה, עשו עבודה מבורכת בכך ששלחו לנו עוד יועצות.

סבע סרסור: אני חושב שהם תרמו לנו מאוד.

סבע סרסור: כאשר המורים שלנו ביום הראשון באו אלי ושאלו אותי מה צריך לעשות, לא ידעתי מה להגיד להם.

סבע סרסור: אמרתי: אל תעשו שום דבר, חכו רגע.

סבע סרסור: עשיתי תכניות אבל חששתי שמא אני אזיק יותר מאשר אועיל.

סבע סרסור: לאחר הישיבות עם היועצות הרגשנו קצת את האוורור והשחרור, שדיברו עליו פה.

סבע סרסור: אני חושב שאנחנו עדיין צריכים לעסוק בנושא הזה.

מוחמד עמר: אני מוועד הורים בבית-הספר אלגזאלי.

מוחמד עמר: אני רוצה להתחיל במה שסיים מנהל בית-הספר.

מוחמד עמר: אני הורה, חבר בוועד הורים, ואני מאוד מאוד מפחד היום וחושש לילדים שלי.

מוחמד עמר: זה מתבטא בכך שאני מתקשר 4-5 פעמים ביום כדי לוודא איפה הילדים, האם הם הגיעו הביתה.

מוחמד עמר: הפחד מלווה אותנו לא רק כשהילדים נמצאים בדרך אל בית-הספר או בחזרה ממנו אלא גם אחרי שעות הלימודים.

מוחמד עמר: אנחנו לא נותנים לילדים עכשיו ללכת לכל מיני חוגים.

מוחמד עמר: אלה ההשלכות לאור מה שאירע, וזה לא נגמר פה.

מוחמד עמר: אני רוצה גם לציין שיש בכפר מגרש כדורגל, שהוא קצת מרוחק מהכפר.

מוחמד עמר: במשך כל שעות היום היתה בו פעילות וילדים ובני נוער שיחקו שם.

מוחמד עמר: היום המגרש כמעט שומם.

מוחמד עמר: אני שומע איך אנשים כעת מדברים.

מוחמד עמר: חולקו גם הרבה עלונים ברחוב.

מוחמד עמר: זה מעיד עד כמה זה פגע בנו ועד כמה זה הגיע לכל נפש, לכל איש, לכל ילד, לכל נער, לכל נערה ולכל זקן.

מוחמד עמר: זה פגע קשה מאוד בכפר הזה.

מוחמד עמר: לגבי משרד החינוך, המנהלים והמפקחים: אני מציע לא לקחת את זה אישית.

מוחמד עמר: נכון שיש טענות אך אין מטרתן להשמיץ או להכפיש אתכם, להיפך.

מוחמד עמר: אנחנו מדברים פה מכאב גדול.

מוחמד עמר: אתם צריכים להבין את הכאבים האלה.

מוחמד עמר: יש פה כישלון של מערכות, לא רק של משרד החינוך, אך משרד החינוך מטבע הדברים הוא כתובת והוא נושא את החלק הכי הגדול.

מוחמד עמר: זה אחריות באמת כבדה שאתם נטלתם על כתפיכם ואתם צריכים להבין את האנשים.

מוחמד עמר: אני כהורה רוצה לציין דבר אחד.

מוחמד עמר: יש לנו בעיה בבתי-הספר.

מוחמד עמר: אני גם מורה, גם הורה וגם חבר בוועד הורים.

מוחמד עמר: אני מרגיש עד כמה המערכת הלימודית עמוסה.

מוחמד עמר: במגזר הערבי אין כמעט דגש על החינוך ויש רק הישגים וציונים.

מוחמד עמר: הילד בגיל רך מאוד מתחיל לעבור מבחנים ועוד מבחנים, כבר בכיתות א', ב' ו-ג'.

מוחמד עמר: זה יוצר עומס רב על הילד והתרחקות בין המורה לתלמיד.

מוחמד עמר: הילד לא מרגיש את הילדות שלו, לא מרגיש שהוא אוהב את בית-הספר.

מוחמד עמר: הוא לא מרגיש שהמורה קרוב אליו.

מוחמד עמר: הוא מרגיש שהמורה בא להעביר לו חומר ולבחון אותו.

מוחמד עמר: מה זה מבחן?

מוחמד עמר: היום אני בן 40 ומשהו ועדיין אני מתרגש ממבחנים אז על אחת כמה וכמה כך מרגיש הילד שצריך לעבור מבחנים.

מוחמד עמר: אני לא מזלזל בהישגים לימודיים, צריך ללמד, אבל קודם כל אני רוצה שהילדים שלי יתחנכו.

מוחמד עמר: אני רוצה שתהיה להם קרבה למורה, אני רוצה שיאהבו אותו.

תמר גוז'נסקי: מה ההתרשמות שלך ממה שקרה בבתי-הספר בחודש האחרון?

תמר גוז'נסקי: האם אתם כהורים קיבלתם משהו?

מוחמד עמר: הייתי בסדנה עליה דיבר מר חסן עיד.

מוחמד עמר: זאת היתה סדנה טובה.

מוחמד עמר: השתתפתי אישית כהורה בפעילות.

מוחמד עמר: באתי ליום הדרכה שניתן על-ידי היועצים למורים, והמורים למחרת עשו פעילות בבית-הספר.

תמר גוז'נסקי: איזה חלק מההורים השתתף בפעילות?

תמר גוז'נסקי: רק נציגים?

חסן עיד: כן, אבל בתכנית שלנו יש בהמשך חלק נכבד להורים.

תמר גוז'נסקי: האם אתה חושב שצריך להדריך את כל ההורים?

מוחמד עמר: זה פעילות אחת.

מוחמד עמר: אני חושב שצריך להמשיך עם זה.

מוחמד עמר: אנחנו עכשיו מדברים אחרי האירוע.

מוחמד עמר: היועצים האלה לא יכולים לחכות יותר אלא היום הם צריכים להיכנס לבתי-הספר.

מוחמד עמר: נציגי משרד החינוך אמרו שהם רוצים לעשות כך וכך.

מוחמד עמר: אני חושב שחשוב לפעול כבר היום.

מוחמד עמר: נמצאים פה הרבה מורים ומנהלי בתי-הספר.

מוחמד עמר: אנחנו צריכים לשים על זה את הדגש.

מוחמד עמר: שלא יחשבו שאנחנו נישן.

מוחמד עמר: משרד החינוך טוב בהבטחות ואז חולפת שנה ואנשים שוכחים את ההבטחות.

מוחמד עמר: לא כך יהיה.

תמר גוז'נסקי: האם אתה חושב שיש נכונות של ההורים להשתתף?

מוחמד עמר: כן.

מוחמד עמר: תפקידנו לגשת להורים ולהסביר להם שחשוב שישתתפו בפעילות.

מוחמד עמר: אנחנו רוצים שימשיכו בהסברה, שהיא תיעשה בתדירות יותר גבוהה ושהפעילות לא תהיה חד-פעמית.

מוחמד עמר: תודה.

עמליה מאיר-הדרי: רציתי ללכת יותר לכיוון של פתרונות, שהתחלנו לדבר עליהם.

עמליה מאיר-הדרי: גם מר חסן עיד הדגיש שיש פתרונות לטווח קצר, שזה מה שצריך לעשות באופן מיידי, ויש תכניות לטווח ארוך, שצריך להמשיך אותן ולטפל בהן.

עמליה מאיר-הדרי: לטווח קצר, אני כל הזמן לוחשת למר חס עיד, יש לגייס את כל היועצים שנמצאים בלימודים, לקראת סיום התואר השני שלהם ולהכניס אותם היום לתוך בית-ספר.

עמליה מאיר-הדרי: זה ייחשב להם לפרקטיקום.

תמר גוז'נסקי: כמה כאלה יש?

חסן עיד: יש לנו עתודה של קרוב ל-100 יועצים באוניברסיטאות.

תמר גוז'נסקי: וכמה יוכלו לעבוד באזור הזה?

חסן עיד: באזור הזה יש לנו כמה אנשים שלומדים באוניברסיטת תל-אביב.

חסן עיד: לא ידוע לי בדיוק כמה.

עמליה מאיר-הדרי: יש סטודנטים באוניברסיטת תל-אביב ובבית-ברל, שמכשיר במיוחד.

תמר גוז'נסקי: מי צריך להחליט על כך שזאת תהיה הפרקטיקה שלהם?

עמליה מאיר-הדרי: צריך לעשות קשר עם ראשי החוג וזה הכל.

עמליה מאיר-הדרי: אני מוכנה ללחוץ, להשתמש בקשרים שלי.

עמליה מאיר-הדרי: אני מתחייבת לפנות לראשי החוג ולהגיד שהם יכולים לנצל את זה כפרקטיקה של הסטודנטים הללו.

עמליה מאיר-הדרי: אני מתכוונת לאנשים שנמצאים כבר בשלבי הסיום של הלימודים.

עמליה מאיר-הדרי: זה כמובן יהיה תחת הדרכה, שהם מקבלים ממילא באוניברסיטה.

תמר גוז'נסקי: ממילא הם חייבים להיות תחת הדרכה.

תמר גוז'נסקי: הבעיה היא שיש לנו מחסור בדוברי ערבית שגם מבינים את התחום המסוים הזה.

תמר גוז'נסקי: אם אנחנו לא רוצים לחכות או למתוח את זה על פני שנים, עלינו להבין שהפחדים של ההורים קיימים היום, ואם אנחנו רוצים שהילדים יחזרו לשחק כדורגל, אנחנו לא רוצים שילדים יגדלו בלי כדורגל, ושהילדה תרגיש שהיא לא צריכה הסעה לבית-הספר אלא היא יכולה ללכת ברגל, רק שהיא צריכה ללמוד כללי זהירות כאלה ואחרים - את זה צריך לתת לילדים עכשיו.

תמר גוז'נסקי: הילדים פגועים עכשיו.

תמר גוז'נסקי: אי אפשר לחכות לשנה הבאה.

תמר גוז'נסקי: אצל ילדים אין "שנה הבאה".

תמר גוז'נסקי: מחר נראה להם רחוק מאוד ושנה הבאה זה לא בתחום הדימיון שלהם אפילו.

אמין עיסא: ערכנו כבר הרבה מפגשים בעקבות המקרה.

אמין עיסא: בעקבות הישיבה הנוכחית יש לי ביתר שאת הרגשה של חוסר אונים ותסכול.

אמין עיסא: אנחנו טוחנים מים, אנחנו חוזרים כל פעם על אותם דברים ומדברים באופן תיאורטי כזה.

תמר גוז'נסקי: אני מקווה שלא.

אמין עיסא: מבחינת עשייה חינוכית-טיפולית: אנחנו עוסקים כל הזמן בשוליים.

אמין עיסא: בגרעין לא נגענו עד עכשיו.

תמר גוז'נסקי: מה זה "הגרעין"?

אמין עיסא: אנחנו לא יודעים באיזה ילדים מדובר; לאיזה אוכלוסיה לפנות - אנחנו לא יודעים.

אמין עיסא: אנחנו רק הולכים כאן להגדיל את המודעות בקרב כלל הציבור.

אמין עיסא: איך לעשות את זה?

אמין עיסא: כפי שאמר מר סבע סרסור, לדעתי יש לעשות את זה בדרך חינוכית.

אמין עיסא: הדרכה מקצועית אמיתית, כדי שאנחנו באמת ניגע בבעיה עצמה ונטפל טיפול אופטימלי - את זה לא קיבלנו.

אמין עיסא: כבר חלפו חודשיים מאז נתגלתה הפרשה וכל מה שעשינו הוא רק שיחות עם היועצים.

אמין עיסא: אנחנו אמורים ביום שבת לקיים תהלוכה, יחד עם הורים, כדי להגביר את המודעות.

אמין עיסא: אבל בפועל, אם אני רוצה לטפל במאורע כל-כך קשה, שנגע לכל ילד ולכל בית בכפר - זה לא מספיק עדיין.

אמין עיסא: אנחנו מתעסקים עדיין רק בשוליים.

אמין עיסא: כל פעם אני שומע טענות: איך המורים לא ידעו על המקרים לפני כן?

אמין עיסא: בחלומות הכי רעים לא חשבנו על כיוון כזה, אף מורה לא חשב.

אמין עיסא: כל הזמן חששנו לילדות ולא לילדים.

אמין עיסא: אבל דבר כזה קרה.

אמין עיסא: אני לא צריך כל הזמן לשמוע: למה לא הבחנתם?

אמין עיסא: עובדה שלא הבחינו, אבל בואו נטפל בבעיה.

אמין עיסא: אחר-כך נסיק מסקנות, לגבי העתיד, איך נוכל להתמודד.

אמין עיסא: יכול להיות שאני אפילו הבחנתי שילד מסוים נמצא במצוקה אבל כשניתחתי את המצב לא חשבתי על הכיוון של אונס או סחיטה מינית.

אמין עיסא: יתכן שחשבתי שזה נובע מבעיות סוציו-אקונומיות, או מריב עם ההורים, אבל לא בכיוון הזה, בכיוון של אקט מיני וסחיטה.

אמין עיסא: כל פעם אנחנו חוזרים ומשננים את זה לציבור המורים, שמתוסכלים מכך ששואלים אותם למה הם לא הבחינו, כאילו שכמורים הם באמת לא שווים כי הם לא יכולים להבין את התלמידים שלהם.

אמין עיסא: אני מכיר את המורים שלי ואת המנהלים.

אמין עיסא: הם עובדים יום ולילה כדי לחנך, אבל קרה מקרה שאף פעם לא חשבנו עליו.

אמין עיסא: אפילו לא היינו בכיוון חשיבה כזה.

תמר גוז'נסקי: זאת הבעיה.

תמר גוז'נסקי: כשאתה מדבר על "הגרעין הקשה" - אתה מתכוון לילדים הפגועים?

אמין עיסא: "הגרעין הקשה" זה הילדים וההורים הפגועים.

אמין עיסא: אנחנו צריכים אינפורמציה כדי להתמקד בטיפול.

אמין עיסא: מר פואד עיסא, אם אתה כמנהל לשכת הרווחה לא תכוון אותי, לאן להפנות את הדברים שלי, יכול להיות שאני אפספס את היעד.

אמין עיסא: יכול להיות שאני אדבר אל הציבור שבכלל לא יודע על מה אני מדבר.

אמין עיסא: יש לנו ילדים נפגעים.

אמין עיסא: בבית-הספר שלי, בתיכון, ובחטיבת הביניים לומדים 1,500 תלמידים.

אמין עיסא: אני לא מכיר אף אחד שנפגע שם, לא נמסרה לנו כל אינפורמציה.

אמין עיסא: לא נעשה אף אבחון לילדים.

אמין עיסא: מה שעשינו הוא רק הגברת מודעות בקרב הילדים אבל מאחר ואני לא יודע באיזה ילדים מדובר אני גם לא יודע איזה עשייה טיפולית אני צריך לעשות שם.

אמין עיסא: רק הגברת המודעות?

תמר גוז'נסקי: אולי אנחנו צריכים באמת לעשות סדר בעניין.

תמר גוז'נסקי: ברמה האישית, של הילדים הנפגעים, יש את הטיפול המשטרתי, שהוא בצד של העבירה; ויש הטיפול הפרטני והשיקום של הילדים עצמם, שזה עניין שצריך להגיע מתוך הרצון של ההורים, בשיתוף פעולה עם ההורים.

תמר גוז'נסקי: לגבי השאלה האם מישהו מספר למנהל או לא: אי אפשר לעשות את זה אלא אם כן ההורים ירצו להגיד משהו, מתי שהם ירצו, למי שהם ירצו.

תמר גוז'נסקי: שום גורם טיפולי לא יכול להגיד לך את זה.

תמר גוז'נסקי: אתה אומר: אולי אני לא רוצה את שמות הילדים אבל אני רוצה לדעת באופן כללי אם יש בבית-הספר שלי ילדים פגועים או לא.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה לא משנה את העבודה החינוכית הכללית.

תמר גוז'נסקי: נראה לי, נכון לרגע זה, שהתחום שבו משרד החינוך אמור לתת השתלמויות, אמור לחזק מנהלים, מורים ואת כל הצוות, ואמור לעשות השתלמויות גם להורים - שהתחום הזה מטופל.

תמר גוז'נסקי: יכול להיות שמר מוחמד עמר צודק, שזה לא מספיק.

תמר גוז'נסקי: יכול להיות שצריך להרחיב.

תמר גוז'נסקי: אבל בתחום הזה נראה לי, בפרט אם אכן ירכשו את השירותים של אל"י לצורך הכשרת המורים, וזה היה הרושם שלי גם בפגישה הקודמת, פה נעשים דברים, על אף שיתכן שזה לא מספיק.

תמר גוז'נסקי: הבעיה שאנחנו עדיין תקועים בה, ואין לה את הפיתרון הסופי, היא הטיפול האישי.

תמר גוז'נסקי: פתחתי את הישיבה ואמרתי שאין היום שום גורם שחובתו החד-משמעית לתת את הטיפול הזה ובחינם.

לבנה חלילי: אין חוק מדינה שמחייב ומממן.

תמר גוז'נסקי: לכן עשיתי את ההבחנה בין ילד שחולה בדלקת ריאות, שאף אחד לא שואל מה מגיע לו, זה ברור.

תמר גוז'נסקי: הוא הולך לקופת חולים, הולך לבית-חולים.

תמר גוז'נסקי: האם מישהו שואל?

תמר גוז'נסקי: מישהו אומר שאין תקציב?

תמר גוז'נסקי: אין דבר כזה.

תמר גוז'נסקי: לעומת זה, כשילד נפגע, כשהוא קורבן עבירה, ויכול להיות שהוא קורבן לעבירת מין ששם הפגיעה היא כפולה ומכופלת ומורכבת, שיש לה השלכות לכל החיים - אין כתובת כזאת.

תמר גוז'נסקי: שמעתם שמשרד הבריאות אומר שיש להם מרכזים לבריאות הנפש, שהילדים יוכלו להגיע אליהם, לעמוד בתור ולחכות.

תמר גוז'נסקי: אני קצת מגזימה.

תמר גוז'נסקי: מי שמבוטח בקופת-חולים כללית ילך לשלוותה ואולי יקבל משהו.

תמר גוז'נסקי: אין כתובת ברורה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו ניסינו, אמרנו: בואו נקים איזה מסגרת, הכפופה למשרד הבריאות או למשרד החינוך או לשניהם יחד, שהתפקיד שלה לסייע לילדים נפגעי תקיפה מינית.

תמר גוז'נסקי: לא הצלחנו להקים את המסגרת, שתהיה כתובת אחת ברורה.

תמר גוז'נסקי: אל"י עושה את זה כעמותה, כארגון עצמאי.

תמר גוז'נסקי: זה עבודה מבורכת מאוד וחשובה מאוד.

תמר גוז'נסקי: אבל אנחנו רוצים כתובת לכל הילדים.

תמר גוז'נסקי: בשבוע שעבר שלחתי מכתב לראש הממשלה והזכרתי לו שבנוסף לכל הנושאים שהוא עוסק בהם, הוא חייב להטיל על אחד המשרדים את התפקיד להגיש את השירות הזה.

תמר גוז'נסקי: בין שזה יהיה במסגרת א' ב' ג', בתיאומים כאלה או אחרים, אבל שתהיה כתובת.

תמר גוז'נסקי: אם ידידנו מר פואד עיסא רוצה לפנות, שהוא לא יצטרך לחפש אלא תהיה כתובת אחת, שהיא אחר-כך תעשה תיאומים וסידורים, ובעיקר בעניין הטיפול האישי.

תמר גוז'נסקי: אני לא יודעת עד כמה המועצה תוכל להשתתף כספית.

תמר גוז'נסקי: אתם מבינים, מדובר פה באלפי שקלים.

תמר גוז'נסקי: תכפילו אלפי שקלים ב-40 ילדים - בקלות, בלי להרגיש, מגיעים למאות אלפי שקלים, שמישהו צריך לממן אותם.

תמר גוז'נסקי: יש איזה מימון להשתלמויות, שזה חשוב, אבל המימון הזה לא נוגע בכלל לטיפול האישי, תבינו את זה.

תמר גוז'נסקי: לכן אני מרגישה במקרה הזה, כמו במקרים אחרים, תסכול ענק.

תמר גוז'נסקי: הרי מקצועית כולם יודעים מה צריך לעשות אבל צריך לשבת עם הילד שנפגע ועם הוריו, לפעמים 10 פגישות, לפעמים 30 פגישות ויותר, ולעזור לו להיחלץ מהמצב.

אמין עיסא: אני לא רוצה לדעת איזה ילד נפגע אבל אני רוצה לדעת אם יש ילדים שנפגעו הלומדים בבית-הספר שלי.

אמין עיסא: לנו המנהלים יש בעיה, שנובעת מהאופי של החברה.

אמין עיסא: הבושה מהמעשה שנעשה מכשילה את האנשים מלהודות שהם נפגעו.

תמר גוז'נסקי: אבל בכל זאת 26 כבר הלכו להתלונן.

תמר גוז'נסקי: זה דבר ענק.

אמין עיסא: יש מי שאומד את מספר הנפגעים ב-80.

אמין עיסא: אני רוצה לדבר על דבר אחר.

אמין עיסא: זכותי כמנהל לדעת לפחות שבשכבת י', לדוגמה, יש 5 נפגעים, כדי שלפחות אני אגביר את המודעות שם ואת העשייה שלי.

אמין עיסא: אבל לעבוד באופן כזה אקראי ושרירותי, בלי שום נתון ולבנות תכנית עבודה לשמה - זה לא ילך.

תמר גוז'נסקי: אני מבינה אותך, אבל אני לא יכולה להתערב בזה.

תמר גוז'נסקי: כל הגורמים שמעו אותך.

תמר גוז'נסקי: בינתיים מה שעלה פה, שהגורם הטיפולי הזמין היחידי, עם כל הבעייתיות, זה אל"י, שהציע את העזרה שלו.

תמר גוז'נסקי: מה שאמר משרד הבריאות - אני לא יודעת עד כמה זה יהיה מעשי.

תמר גוז'נסקי: יכול להיות שמישהו מההורים יפנה.

תמר גוז'נסקי: צריך לפחות להודיע להורים שיש שירות כזה של משרד הבריאות, ולמבוטחי קופת-חולים כללית שירות בשלוותה, שניתן חינם אין כסף.

תמר גוז'נסקי: ההורים יבחרו אם לטפל או לא, אבל שיידעו שיש שירות כזה.

תמר גוז'נסקי: דבר שני, אם המועצה תוכל לעזור להורים לקבל את השירות המסוים הזה של אל"י, אז צריך גם את זה להודיע להורים, באמצעות ועדי ההורים או בקשר אישי דרך שירותי הרווחה.

תמר גוז'נסקי: אני לא נכנסת לשאלה כיצד ליידע אותם.

תמר גוז'נסקי: מה שאני רוצה לבקש מכל הנוכחים פה, וזה מאוד חשוב, שלא נשכח שום ילד.

תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, שלטיפול הזה יזכו לא רק הילדים שההורים שלהם יכולים לשלם.

תמר גוז'נסקי: בואו נעשה מאמץ, אם יהיה טיפול, אם יוחלט להשתמש בשירותים אלה או אחרים, שכל ילד יזכה לטיפול.

תמר גוז'נסקי: במקרה שאירע ברמלה הילדים נפגעו בדרך אחרת, לא בדרך החמורה כמו כאן בכפר קאסם.

תמר גוז'נסקי: שם היה פוגע אחד ולא מערכת מטורפת כמו שהיתה פה.

תמר גוז'נסקי: פה היתה כמעט תעשייה.

עמליה מאיר-הדרי: אבל רק 6 הגישו תלונות, בשל הפחד להיחשף.

תמר גוז'נסקי: ברמלה האווירה הציבורית לא היתה טובה, היתה איומה.

תמר גוז'נסקי: ההורים הרגישו שם מבודדים, הם לא רצו שהילדים יתלוננו ובסופו של דבר מתוך 40 וכמה ילדים שנפגעו, רוב הילדים גם לא הגיעו למשטרה וגם לא הגיעו לטיפול.

תמר גוז'נסקי: עכשיו מסתובבים עשרות ילדים ברמלה בלי טיפול.

תמר גוז'נסקי: אנחנו נראה את התוצאות עכשיו, בשנה הבאה או אולי בעוד 10 שנים, אנחנו לא יודעים מתי נראה את התוצאות של ההזנחה הזאת.

תמר גוז'נסקי: אם המועצה כאן תוכל לשים את זה בתוך ים הנושאים שהיא עוסקת בהם בראש סולם העדיפויות של המועצה, ואם תהיה תמיכה של ועדי הורים וכן הלאה, אני חושבת שאפשר להפוך את זה למנוף חשוב מאוד, כדי שכל ילד יזכה בטיפול.

תמר גוז'נסקי: אני יודעת שאני קצת מגזימה, ואני חולמת, ושאין דבר כזה, אבל יכול להיות שכפר קאסם תוכיח שיש דבר כזה, שאפשר לא לשכוח שום ילד.

תמר גוז'נסקי: אני מדברת על הילדים הפגועים, שעליהם אנחנו לא צריכים לדבר בפומבי ואנחנו לא צריכים להגיד את השמות שלהם, אבל הם קיימים, ויש להם הורים, ויש להם אחים ויש להם משפחה.

תמר גוז'נסקי: אם הילדה מכיתה ב' כתבה לך במכתב את הפרטים האלה, שהיא לכאורה אמורה לא לדעת, אבל כבר ידעה אותם, ואם כבר בכיתה ב' היא יכולה להעלות את זה על הכתב, אז תארו לעצמכם מה קורה מסביב.

תמר גוז'נסקי: לכן, יש לנו את הבעיה הכללית, שבה אני רואה התחלה של טיפול, וצריך להגביר אותו, ויש את הבעיה האישית, שאם המועצה וכל הגורמים לא יתגייסו, הילדים האלה ילכו לאיבוד.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להתחנן בשמם של הילדים האלה, פשוט להתחנן שהדבר ייעשה.

תמר גוז'נסקי: ביקשתי ממשרד הבריאות שישלח לכאן מומחים מטעמו והוא אמר שהם לא נוהגים לעשות את זה.

תמר גוז'נסקי: אני לא רוצה להיכנס לצד המקצועי, איפה צריך להינתן הטיפול, יותר קרוב או יותר רחוק.

תמר גוז'נסקי: אלה שאלות מקצועיות שצריכות להיבדק.

חסן עמר: אני מנהל השירות הפסיכולוגי בכפר קאסם.

חסן עמר: אם מדברים על טיפול, הכוונה לטיפול בשפה הערבית.

חסן עמר: אני מתנגד בחריפות לכך שהמטפל ידבר עברית.

חסן עמר: התקשורת היא חלק מהותי מהטיפול.

חסן עמר: דיברתי עם 5 פסיכולוגים ערביים, שעברו קורס, וגברת לבנה חלילי היתה שותפה בו, להכשרה בנושא התעללות מינית.

חסן עמר: 5 פסיכולוגים כבר הסכימו לעבוד איתנו, הם הביעו רצון ונכונות לעבוד ביחד ולעשות את זה דווקא בטייבה.

חסן עמר: יש לנו משרד בטייבה כך שאם אנשים בכפר לא רוצים לקבל טיפול פה אז הם יקבלו טיפול מחוץ לכפר.

חסן עמר: 4 מהמטפלים אכן באים מחוץ לכפר קאסם.

חסן עמר: דיברתי עם גברת שוש צימרמן.

חסן עמר: היא רוצה לתת לנו הדרכה.

חסן עמר: כמו כן, בשבוע שעבר עברנו עוד קורס, EMDR, במיוחד כדי לטפל בנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: כיצד אתה מעריך יינתן הטיפול הזה?

תמר גוז'נסקי: בתשלום או בחינם?

חסן עמר: המטפלים לא יעשו את זה חינם.

תמר גוז'נסקי: האם התשלום יהיה סביר?

תמר גוז'נסקי: האם מישהו יעזור בכיסוי ההוצאה?

חסן עמר: ההוצאה תהיה על משרדי הממשלה.

תמר גוז'נסקי: על איזה משרדי ממשלה?

לבנה חלילי: מה יהיה התעריף?

חסן עמר: התעריף הוא 250 שקל לשעת טיפול.

חסן עמר: אם רוצים שהמחיר יהיה נמוך יותר, נברר עם גברת לבנה חלילי איך עושים את זה שם.

חסן עמר: אפשר לעבוד ביחד עם אל"י.

תמר גוז'נסקי: המטרה שלנו היא שהשירות הזה יהיה זמין לכל ההורים והילדים, כלומר להציע להם את השירות.

תמר גוז'נסקי: הרי להכריח אי אפשר, אבל להציע.

תמר גוז'נסקי: דבר שני, שהתשלום יהיה סביר.

תמר גוז'נסקי: אני לא מתווכחת אם 250 שקל זה הרבה או מעט לשעה של פסיכולוג.

תמר גוז'נסקי: אני רק אומרת ש-250 שקל כפול 10 פגישות זה סכום גבוה מאוד שההורים יצטרכו להוציא.

חסן עמר: לא מדובר על 10 פגישות אלא על הרבה יותר פגישות.

חסן עמר: ילדים שנפגעו מינית זקוקים לטיפול ארוך טווח.

עמליה מאיר-הדרי: העלות היא מאוד גבוהה.

עמליה מאיר-הדרי: מי יממן?

חסן עמר: אז העלות תהיה חצי.

תמר גוז'נסקי: קודם כל, יפה מאוד שחיפשתם אנשי מקצוע דוברי ערבית.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה חשוב.

תמר גוז'נסקי: גברת לבנה חלילי אמרה שזה אחת המטרות, לחפש אנשי מקצוע דוברי ערבית.

תמר גוז'נסקי: יכול להיות ששיתוף פעולה שלכם, כשפ"י, ושל גברת לבנה חלילי, כעמותה שעוסקת בזה ונעזרת גם בתרומות וכתוצאה מכך היא יכולה לגבות מההורים תשלום יותר נמוך - זאת אפשרות אחת.

תמר גוז'נסקי: אם נוסיף לזה עזרה של המועצה - אני סבורה שיתכן והשילוב בין שלושת הגורמים האלה יוכל להוריד את העלות, למחיר סביר.

תמר גוז'נסקי: לא אמרתי שזה יהיה בחינם.

תמר גוז'נסקי: חשוב שאם במקרה נפגע ילד ממשפחה שאין לה שום אפשרות לתת לו טיפול, שהוא לא ישאר מחוץ לתמונה.

תמר גוז'נסקי: צריכה להיות פה ראייה של הקבוצה כקבוצה.

תמר גוז'נסקי: שלא נשכח בדרך את הילד שגדל במשפחה חלשה ממילא ושההורים שלו לא יכולים לעזור לו.

חסן עמר: בנוסף למה שאמרתי, אנחנו חשבנו לפתוח "קו חם", לא רק לכפר קאסם אלא לכל האזור.

חסן עמר: כבר דיברנו עם "בזק" בעניין הזה.

חסן עמר: אנחנו מקווים שזה יתממש בהקדם.

חסן עמר: בקשר להסברה: אנחנו נתייעץ פעם נוספת עם גברת לבנה חלילי, כי יש לה ניסיון רב וכישרון רב והיא יכולה לעזור לנו בכל התחומים: מבחינה טיפולית וגם מבחינה הסברתית.

לבנה חלילי: אמרתי כבר בתחילת דברי שברגע שיהיו אנשי מקצוע מטפלים בשפה הערבית - וגם אנחנו דאגנו ליצור איזה רשימה, כי חשוב שהטיפול ייעשה בערבית - אנחנו מוכנים לתת את ההדרכה.

לבנה חלילי: ההדרכה כמובן כרוכה בתשלום כלשהי, כי אנחנו עמותה שחיה ממה שהיא עושה ואין לה רווחים מעבר לזה, אבל אנחנו מוכנים לתת הדרכה צמודה, למה, איך, כמה ולמה ולאיזה כיוונים.

לבנה חלילי: מעבר לזה, הרי אני התקשרתי אליך ואמרתי ששמעתי שיש בעיה ובואו נראה מה ניתן לעשות ביחד.

תמר גוז'נסקי: אני מציעה לנסות ללכת בכיוון הזה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה לא הפיתרון הכי טוב.

תמר גוז'נסקי: אני מעדיפה פיתרון אחר, אבל הוא לא זמין עכשיו.

תמר גוז'נסקי: החלום, שלכל ילד כזה תהיה כתובת והוא יקבל שירות לפי חוק - אולי כשיעבירו את נושא בריאות הנפש של ילדים אל קופות-חולים זה ישתנה.

תמר גוז'נסקי: בכל מקרה, אני מצטערת שאני לא יכולה להציג פיתרון שיאפשר לכל ילד לקבל את כל הטיפולים שהוא צריך ובחינם מתוקף היותו ילד פגוע.

תמר גוז'נסקי: זה לא קיים כיום במדינה.

תמר גוז'נסקי: לכן, אם לא יהיה שיתוף פעולה שלכם כאנשי מקצוע, של העמותות, של המועצה ואולי של גורמים נוספים, אני לא רואה שניתן יהיה לעשות הרבה.

תמר גוז'נסקי: אבל אני רואה שיש רצון לשתף פעולה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאתם יכולים להיות דוגמה למה שאולי עוד לא נעשה במקומות אחרים, לכך שלכל ילד פגוע יהיה טיפול.

תמר גוז'נסקי: אם תעשו את זה, אתם תעשו היסטוריה במדינת ישראל.

אורי שוחט: קודם כל אני רוצה להגיד שאני מאוד נרגש לראות את ההתגייסות הזאת.

אורי שוחט: כאשר אני שומע את הדברים של מנהלי בתי-הספר והמחנכים, אני חושב שכנראה לקהילה הזאת יש כוחות יותר גדולים ממה שאתם חושבים, ומגרשי הכדורגל יתמלאו כנראה די מהר.

אורי שוחט: אחרי אירוע כזה באמת יש את הירידה ואחרי זה יש התאוששות.

אורי שוחט: זה דבר אחד.

אורי שוחט: דבר שני, אני חושב שיש את הבעיה של המרחק ושל השפה, אבל בסך הכל באמת יש אפשרות לפנות.

אורי שוחט: כפי שנאמר, יש עדיפות.

אורי שוחט: אני לא צריך לספר לכם מה רבים הצרכים של נפגעי הנפש האחרים.

אורי שוחט: פה היתה השקעה ספציפית בקורסים ובאנשים דווקא באזור הזה.

תמר גוז'נסקי: איך אתה יכול לעזור לשפ"י?

אורי שוחט: אני לא יודע.

אורי שוחט: אני חושב שכמו בכל מקום אפשר לפנות למנהל התחנה במקום ולראות האם ניתן לעשת משהו מסוג של reaching out.

תמר גוז'נסקי: הם שואלים למי צריך לפנות כדי לבדוק מה ניתן לעזור.

אורי שוחט: למנהל התחנה לבריאות הנפש בפתח-תקווה, או בגהה.

אורי שוחט: אני חושב - ואני כרגע לא מדבר כנציג משרד הבריאות אלא כאיש מקצוע - שאם יש 26 ילדים, כנראה שיש עוד.

תמר גוז'נסקי: ידוע שיש עשרות.

אורי שוחט: מעבר לעניין של ההתערבות הקהילתית, שהיא מאוד מאוד חשובה, יש חשיבות לזהות את הילדים האלה.

אורי שוחט: יש לי רושם שבציבור הזה אם ההורים יקבלו הכוונה מאנשי מקצוע וגם מאנשי ציבור, כמו ראש המועצה או סגניו, כיצד לדבר עם הילדים, לילדים יהיה יותר קל לספר להורים שלהם מאשר לבוא ולספר את זה לחוקר.

אורי שוחט: אני מדבר דווקא על הציבור שנמצא כאן.

אורי שוחט: אם ההורים יקבלו מידע, הבנה וגיבוי ציבורי מהמחנכים, אני חושב שיהיה אפשר לזהות את הילדים הנפגעים.

אורי שוחט: עדיף לילד כזה לקבל טיפול סמוך ככל האפשר לאירוע.

אורי שוחט: את זה אני אומר מבחינה מקצועית.

אורי שוחט: זה נותן אפשרות למנוע בעיות בהמשך.

אורי שוחט: כל העניין של הסוד פועל בצורה נורא קשה, גם על המשפחה ובכלל.

אורי שוחט: ברגע שיש סוד לשמור, זה משפיע על הכל.

תמר גוז'נסקי: אז צריך להדריך הורים?

אורי שוחט: אני חושב שצריך לצאת בתכנית שמטרתה להעביר את המסר.

אורי שוחט: אני חושב שההורים יכולים להיות הסוכן הכי חשוב בזיהוי של הילדים.

אורי שוחט: ברגע שהילדים יקבלו לגיטימציה מההורים לבוא ולהגיד - וכבר יש קבוצה, זה לא הראשון, לראשון זה הכי קשה, לשני כבר יותר קל, כי מישהו כבר גילה את זה - אז תהיה אפשרות גם לילדים אחרים בבית לספר להיחשף.

אורי שוחט: ההורים בתוך השיקול המשפחתי יחליטו אם רוצים להעביר את זה הלאה, כי גם זה שיקול בסופו של דבר בתוך מערכת של סוד שמעורר בושה ומעורר התנגדות לחשוף אותו.

אורי שוחט: הילדים האלה הם מאד חשובים.

אורי שוחט: מעבר לבעיה הקהילתית, אחד המנהלים אמר שעד היום הוא לא חשב על זה.

אורי שוחט: אז מהיום והלאה כבר תחשוב על זה.

אורי שוחט: אבל מי שישאר עם הבעיה זה הילדים האלה, שנוצרים את הסוד בליבם.

אורי שוחט: אצלם דווקא אפשר יהיה, אפילו אם ההתערבות לא תהיה לגבי כל ילד, לפחות אצל חלק מהילדים האלה אפשר יהיה למנוע בעיות בעתיד.

אחמד בדיר: יש לנו הורים שמתביישים מהנושא ולא רוצים להיחשף.

אחמד בדיר: הקשבתי לדיון היום באוזניים קשובות.

אחמד בדיר: נדמה לי שאין תשובות לבעיה הזאת.

אחמד בדיר: אני לא יודע אם מישהו מהיושבים סביב השולחן הזה יכול לעזור לנו בעניין הזה.

אחמד בדיר: דאגתנו היא לילד הפגוע עצמו אך הוא לא מקבל טיפול מאחר וההורה מתבייש ואומר: עזבו אותי, והוא לא רוצה להתלונן או לגשת לטיפול.

אחמד בדיר: אנחנו דואגים לילד.

אחמד בדיר: אני לא יודע מה לעשות במקרה כזה.

חסן עמר: אנשי מקצוע, כלומר יועצים שהתמחו בנושא הזה, יכולים להיכנס לבית ההורים ולהגיד להם עד כמה חשוב שהבנים שלהם יקבלו טיפול.

חסן עמר: איך עושים את זה?

חסן עמר: אם אנחנו נסביר להורים שהבן שלהם ייפגע לכל חייו אם הוא לא יקבל טיפול, אני בטוח שזה ישפיע.

תמר גוז'נסקי: הוא אומר שיש הורים שלא רוצים לפגוש איש מקצוע, כי בזה בעצם הם מודים שיש בעיה.

תמר גוז'נסקי: הוא שואל: אז מה עושים?

תמר גוז'נסקי: האם אפשר לאלץ הורים כאלה?

חסן עמר: אי אפשר לאלץ.

חסן עמר: עושים את זה באסיפת הורים כללית.

חסן עמר: שולחים מכתבים לכל ההורים, וההורים של הילדים הנפגעים באים יחד עם ההורים האחרים לשמוע.

חסן עמר: אנשי המקצוע צריכים להבהיר להורים עד כמה חשוב שהילדים יהיו בטיפול, שזה ממש חובה, ולתת להם הרבה הסברים למה זה כל-כך חיוני.

חסן עמר: כאשר ההורים ישמעו את זה, אני חושב שלטובת ילדם הם יחשבו פעמיים.

חסן עמר: יתכן שהם יעדיפו לקבל טיפול דווקא מחוץ לכפר.

תמר גוז'נסקי: זה ויכוח אחר.

לבנה חלילי: אמרנו שבמפגשי ההורים אנחנו מזמינים את כלל ההורים.

לבנה חלילי: ההורים מקבלים הרצאה והסבר מה קורה בפגיעה מינית, למה הילדים לא סיפרו, איך אפשר לדבר עם הילדים, אילו דברים ניתן לשאול.

לבנה חלילי: אותם הורים שאולי כרגע חוששים להיחשף - אני אומרת לך לאור מפגשים שאנחנו עושים - ניגשים אחר-כך ומדברים בצד, מטלפנים מאוחר יותר.

לבנה חלילי: יש איזה פתיחות, בכל זאת הם לומדים מתוך העשייה הזאת מה לעשות עם הילדים שלהם.

תמר גוז'נסקי: מה קורה אם אחרי הכל ההורה עדיין לא מוכן?

לבנה חלילי: אם זה ילד שידוע עליו, ניתן דרך חוק הנוער, דרך פקיד הנוער לטפל בו בעילה של הזנחה.

יחיא ג'ראר: זה לא תופס, בשום פנים ואופן לא.

לבנה חלילי: אם אנחנו רואים ילד שנמצא במצוקה מאוד מאוד קשה וההורה בשום פנים ואופן לא מוכן להביא אותו לטיפול, זה מצב של הזנחה, על-פי חוק.

לבנה חלילי: אני מדברת על מצב קיצוני.

לבנה חלילי: מעבר לזה, הטיפול שנותנים הוא טיפול מערכתי, הוא לא טיפול רק לילד.

לבנה חלילי: אם נותנים טיפול רק לילד ולא נותנים טיפול מערכתי, למערכת המשפחתית, לא עשינו שום דבר כי הילד חוזר הביתה ומתמודד עם דברים שהוא לא יכול להתמודד איתם.

יחיא ג'ראר: עם כל הכאב, מבחינה משפטית יש זכות לילד או להורה להגיד: אני לא רוצה טיפול.

יחיא ג'ראר: אני יודע שיש לי בעיה אבל אני לא רוצה.

יחיא ג'ראר: זכותו.

לבנה חלילי: זה זכותו של הילד אבל לא זכותו של ההורה.

לבנה חלילי: ילד שמגיע לטיפול יכול לומר: אני לא רוצה לבוא טיפול.

לבנה חלילי: אי אפשר להכריח ילד לבוא לטיפול.

לבנה חלילי: אבל אין זכות להורה להגיד שהוא לא רוצה שהילד שלו יקבל טיפול.

לבנה חלילי: זה הזכות של הילד.

לבנה חלילי: זה לא אותו דבר.

תמר גוז'נסקי: זאת פרשנות.

אמין עיסא: מה את אומרת לאבא שאומר לי שהוא מעדיף שהילד ישאר עם נזק גופני אך לא לגרום לו נזק נוסף בכך שהוא יצטרך להיחשף ובכך להוסיף לו עוד בעיה נפשית?

אמין עיסא: האבא שואל: איך הילד יתמודד בתוך החברה עצמה?

לבנה חלילי: אני מוכנה לבוא ולדבר עם האבא הזה ולהסביר לו מה קורה.

לבנה חלילי: השלב הראשון לפני הטיפול בילד יהיה טיפול עם ההורים, לדבר עם ההורים, להיפגש איתם מספר פעמים.

לבנה חלילי: זה דבר שעושים בטיפולים כאלה.

לבנה חלילי: פעמים רבות הורים לא מתמודדים עם הדבר הזה.

לבנה חלילי: הם צריכים להיות הדמויות המכינות.

עאטף עיסא: אני יושב-ראש ועד הורים בחטיבת ביניים.

עאטף עיסא: אנחנו ישבנו כאן עם חברת הכנסת תמר גוז'נסקי לפני שבועיים ודיברנו על העניין הזה בכללותו, אבל הדגשנו שכתושבים בכפר ערבי מסורתי הבושה הורגת את העם.

עאטף עיסא: נכון שהמעשה חמור מאוד אבל הבושה לעתים יותר חזקה.

עאטף עיסא: המנהל לא יידע, ואני כוועד הורים לא אדע.

עאטף עיסא: נכון שזה הסמכות של מנהל לשכת הרווחה.

עאטף עיסא: ישבנו פה וכלל לא שאלנו מי נפגע ומי לא נפגע, וגם לא נשאל.

עאטף עיסא: גם לא צריך חלוקה, כמה נפגעו בחטיבת בינים וכמה בתיכון.

עאטף עיסא: נפגעו ילדים.

עאטף עיסא: אם הבן שלי לומד שם - אז זה יכול להיות גם הבן שלי.

עאטף עיסא: אמרת שאם כל היושבים סביב השולחן יתאחדו אפשר יהיה למוטט מדינה.

עאטף עיסא: אנחנו לא רוצים למוטט מדינה.

עאטף עיסא: אנחנו רוצים שתעזרו לילדים.

עאטף עיסא: האם מישהו יכול לתת לנו תשובה מה לעשות?

לבנה חלילי: לכן אני אשב עם ההורים, לא פעם ולא פעמיים, ואצרף אלי איש דת, יחד איתי, כמו שאנחנו עושים בישובים חרדיים שאנחנו פועלים בהם.

עאטף עיסא: את צודקת שאפשר להתגבר על זה.

עאטף עיסא: בשבת אנחנו נעשה תהלוכה שבה ישתתפו כל תלמידי בתי-הספר מחטיבת הביניים ומהתיכון וההורים.

עאטף עיסא: נתרכז ליד המועצה.

עאטף עיסא: אני רוצה שההורים יהיו מודעים לעניין ולחומרת המעשה, עם גיבוי המועצה.

עאטף עיסא: דאגתי לכך ששוטר בכיר דובר ערבית ייתן להם הרצאה בנושא האלימות, במיוחד נגד הנגע הזה של פגיעות מיניות.

עאטף עיסא: הוא מביא לנו חומר מהמטה הארצי.

עאטף עיסא: אולי ההורים, שיהיו שם יחד עם הילדים, יהיו יותר מודעים לבעיה.

עאטף עיסא: בעקבות זה להורה שהבן שלו נפגע אולי יהיה אומץ להתמודד עם הנושא ולדבר בגלוי עם בנו.

לבנה חלילי: זה עשייה מבורכת, אבל אתה חייב שיהיה לצידך איש מקצוע.

עאטף עיסא: אני לא נוגע בעניין המקצועיות.

עאטף עיסא: אני מדבר על שוטר שייתן הרצאה, לא הרצאה טיפולית.

עלי עאמר: אני מנהל בית-ספר יסודי.

עלי עאמר: אני בקשר עם מר פואד עיסא.

עלי עאמר: את הפנל של מפגשי הורים יתחילו בבית-ספר שלי.

עלי עאמר: למחרת בשעה 13:00 יש לי כנס עם אמהות, שגם בו ידובר על הנושא.

עלי עאמר: ד"ר חסן עמר ירצה שם וגם היועצת החינוכית-הפסיכולוגית.

עלי עאמר: הם ירצו בפני ההורים במשך שעה, שעה וחצי, דברים שנוגעים למניעה ולטיפול, כדי להגביר את ההבנה, כדי שהורים יידעו לקבל את הנושא.

עלי עאמר: במבנה החברתי שלנו, של האומה הערבית בכלל, הנושא הזה הוא טאבו שאנחנו לא מדברים עליו.

עלי עאמר: בסבב הראשון שעשינו מצאנו אצל ההורים הכחשה והדחקה לגבי הנושא הזה.

עלי עאמר: הם לא אמרו "פגעו מינית" אלא: "חטפו אותם, תיזהרו שלא יחטפו אתכם".

עלי עאמר: בדומה למה שסיפר ידידי מר סבע סרסור, נכנסה לחדר שלי תלמידה ואמרה: אדוני המורה, היה אוטו אדום בלי גג, הוא הזמין אותי לנסוע איתו כי הוא חשב לחטוף אותי.

עלי עאמר: צריך להבין את הרגישות אצל הילדים ואצל ההורים.

עלי עאמר: אנחנו מתחילים את התהליך מחר עם ההורים.

עלי עאמר: לפני זה הקדמתי ועשיתי ישיבות כיתתיות לכל האימהות.

עלי עאמר: בשבוע הבא אנחנו מתחילים לארגן שוב עבודה עם הילדים.

תמר גוז'נסקי: צריך לדבר עם האבות ולא רק עם האימהות.

עלי עאמר: שבוע לאחר מכן אנחנו מכינים מפגש עם האבות.

עלי עאמר: אנחנו עובדים לפי תכנית.

עלי עאמר: אצלי ייערך הפנל הראשון ואחרי זה הפעולה תורחב ליתר בתי-הספר.

עלי עאמר: נראה את מידת הצלחה ואילו דברים יעלו בדרך.

אמין עיסא: יש לי שאלה.

אמין עיסא: כל הזמן אומרים לנו: אתם יודעים איזה נזק יהיה לילד?

אמין עיסא: האם מישהו יכול להסביר לנו איזה נזק יהיה לילד?

אמין עיסא: אבא שואל אותי איזה נזק יהיה לילד שלו אבל אני יכול להסביר לו רק את מה שאני יודע.

אמין עיסא: אנשי מקצוע צריכים להבהיר לנו איזה נזק יכול להיגרם לילדים.

לבנה חלילי: לכן אמרנו שצריך לעבוד עם צוות.

אמין עיסא: האם אני אחכה עד שיהיה צוות כזה?

לבנה חלילי: לא, עכשיו צריך להיכנס אל בתי-הספר.

חסן עמר: לכן יש פסיכולוג בבית-הספר.

חסן עמר: שישאל אותו.

חסן עיד: תכננו לכל בית-ספר 28 שעות הדרכה למורים.

אמין עיסא: אני רוצה תשובה חד-משמעית, איזה נזק יהיה לילד, מה להגיד להורים.

לבנה חלילי: תקבל תשובה.

אילן גריצמן: אני מפקד נקודת המשטרה בכפר.

אילן גריצמן: אני השוטר הקהילתי של הכפר מזה מספר שנים.

אילן גריצמן: אני רוצה להגיד בקול רם, שכולם ישמעו, שאני מאוד אוהב את כפר קאסם.

אילן גריצמן: בשביל לעבוד במגזר, צריך לאהוב את המגזר.

אילן גריצמן: לצערי הרב הייתי חולה, עדיין אני חולה, אני לפני ניתוח קשה שבינתיים דחיתי אותו.

אילן גריצמן: יצאתי לחופשת מחלה וחזרתי לתוך כל המערבולת של הסיפור הזה.

אילן גריצמן: לא היתה לי שום אינפורמציה על כל הסיפור.

תמר גוז'נסקי: האם המשטרה לא מספרת לך על חקירות שהיא עושה?

אילן גריצמן: הייתי חולה ולא רצו להטריד אותי.

אילן גריצמן: השוטרים הנציגים שלי נמנעו מלשתף אותי כי אני חולה מאוד, אבל אני מרגיש שחובתי להסביר את עצמי כאן.

אילן גריצמן: אני הרי מקור המידע המרכזי של הכפר ואני בקשר עם ראש המועצה ועם חברי המועצה.

אילן גריצמן: אני גם מעביר פה מודל של "בית-ספר בטוח".

אילן גריצמן: קרה לי מקרה מאוד לא נעים.

אילן גריצמן: כאשר חזרתי אחד השוטרים הטעה אותי ונתן לי מידע מוטעה, לגבי זה שגם מעורבות בנות בסיפור.

עאטף עיסא: הוא מדבר על השוטר שצוין במסמך שנשלח לשרת החינוך לימור לבנת.

תמר גוז'נסקי: הנושא לא עלה פה.

תמר גוז'נסקי: כבר עברנו את זה.

אילן גריצמן: נכנסתי לבית-הספר, במסגרת המודל "בית-ספר בטוח" ומול 500 תלמידים אמרתי את מה שידעתי.

אילן גריצמן: הרגשתי שחובתי לספר לכולם.

אילן גריצמן: דיברתי מתוך התרגשות, כאבא לילדים.

אילן גריצמן: שאלתי למה לא פנו גם אלי, הרי אני הדמות הכי מוכרת כאן, נציג משטרת ישראל בכפר קאסם.

אילן גריצמן: למה לא פנו אלי?

אילן גריצמן: אמרתי שנפגעו 18 בנות, ופתאום התחיל לבוא גל של זעם כלפי מכפר קאסם.

אילן גריצמן: עשיתי טעות.

אילן גריצמן: כולנו בני אדם.

אילן גריצמן: גם הנשיא קלינטון וכולנו בני אדם.

אילן גריצמן: אני מצפה מתושבי כפר קאסם שיבינו שאני לא עשיתי את זה בכוונה.

אילן גריצמן: טעיתי.

אילן גריצמן: טעות.

אילן גריצמן: טועים.

אילן גריצמן: אנחנו בני אדם.

אילן גריצמן: אני מבקש סליחה.

אילן גריצמן: עליתי ודיברתי במיקרופון בפני כל 500 תלמידי בית-הספר ואמרתי שטעיתי.

אילן גריצמן: אני עוד פעם מבקש סליחה ומחילה מכל תושבי כפר קאסם.

אילן גריצמן: אני מעוניין להמשיך לעבוד בכפר קאסם, אני אוהב את כפר קאסם ואני מבקש סליחה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו צריכים לסכם את הנושא.

תמר גוז'נסקי: כבר לפני חצי שעה חשבתי שאני מסכמת אך באיזה מקום הסיכום גלש, כי כל מיני אנשים שישבו פה רצו לדבר רק בשלב הזה.

חסן עמר: אני רוצה לומר שחשוב שתהיה לנו עבודה משותפת עם היועצים החינוכיים.

עמליה מאיר-הדרי: ד"ר חסן עמר, אני שואלת למה לחכות עד ש"בזק" יתן לך קו כדי לפתוח "קו חם"?

עמליה מאיר-הדרי: אני בטוחה שיש, ברווחה או במחלקת החינוך, טלפון וניתן לפתוח "קו פתוח", שיישבו שם אנשי מקצוע של המקום הזה.

עמליה מאיר-הדרי: צריך לפרסם לכולם, להורים ולילדים, דרך בתי-הספר שנפתח "קו פתוח" ואת מספר הטלפון.

תמר גוז'נסקי: כשאת תביאי את הסטודנטים שלך, נושיב אותם ליד הקו.

תמר גוז'נסקי: לא פשוט לפתוח קו, צריך מישהו שיידע לענות, צריך להכשיר אותם.

תמר גוז'נסקי: הנושא הוא מאוד חשוב.

תמר גוז'נסקי: הדבר הגדול שקורה בכפר הוא שיושבים ומדברים ושהנושא עולה.

תמר גוז'נסקי: יש הורים, מורים ומנהלים וכל אחד אומר: אני רוצה לעשות, תעזרו לי לעשות.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה דבר גדול.

תמר גוז'נסקי: נכון שיש פה בכפר קאסם אוכלוסיה מוסלמית, שיש לה את היחודיות שלה.

תמר גוז'נסקי: אבל אם אתם חושבים שיש איזה אוכלוסיה בארץ או בעולם שהנושא הזה הוא לא טאבו שם, אז אתם טועים.

תמר גוז'נסקי: אצל אנשים עם השכלה גבוהה במגזר היהודי תמצאו בדיוק אותו דבר: הכחשה, לא רוצים לספר וכולי.

תמר גוז'נסקי: אחרת לא ניתן להבין איך דברים מתגלים בחקירות משטרה כעבור 10 ו-20 שנה, פתאום מישהו נזכר להגיש תלונה.

תמר גוז'נסקי: מה קרה?

תמר גוז'נסקי: איפה היית במשך 10 שנים או 20 שנה?

תמר גוז'נסקי: זאת בעיה כללית.

תמר גוז'נסקי: אני לא אומרת שפה היא יותר חמורה או פחות חמורה.

תמר גוז'נסקי: תבינו שזאת בעיה כללית.

תמר גוז'נסקי: באיזה מקום הורה חושב שהוא אשם, חושב שהילד שלו אשם, חושב שהוא נכשל בחינוך, חושב שהילד שלו לא בסדר.

תמר גוז'נסקי: בטח, הדבר הכי טבעי הוא להאשים את עצמך.

תמר גוז'נסקי: לכן כל-כך קשה.

תמר גוז'נסקי: כי כשהילד שלך חולה בדלקת ריאות אתה לא אומר שאתה אשם, זה חיידקים, אתה לא עשית שום דבר, אבל אם קורה דבר כזה - אתה מרגיש אשם.

תמר גוז'נסקי: זה נובע מחוסר הבנה של הסיטואציה.

תמר גוז'נסקי: מי שלא עובר את זה אישית לא מבין מה קורה ברגע הזה, כשיש תוקף ויש ילד.

תמר גוז'נסקי: באותו אופן לא הבינו שנים רבות מה קורה עם נשים מוכות.

תמר גוז'נסקי: הרי מה אמרו?

תמר גוז'נסקי: איפה היית, למה שתקת, למה לא צעקת, למה לא עשית?

תמר גוז'נסקי: לקח לנו הרבה שנים להבין שבמצב כזה האישה לא חופשית לצעוק ולהתנגד.

תמר גוז'נסקי: זה לא פשוט כל-כך.

תמר גוז'נסקי: שנים זה לקח.

תמר גוז'נסקי: עכשיו מדובר בילדים ואנחנו גם לא מבינים את הסיטואציה הזאת.

תמר גוז'נסקי: לא מבינים את הפחד, לא מבינים את השיתוק, לא מבינים את ההפחדה.

תמר גוז'נסקי: פה היתה פעולת טרור נגד ילדים.

תמר גוז'נסקי: לא סתם פגעו בהם, טרור עשו נגדם.

תמר גוז'נסקי: מבוגרים פוחדים מטרור, אז מה אתם רוצים מילדים?

תמר גוז'נסקי: אז יש לנו בעיה.

תמר גוז'נסקי: אני מסכימה שאחד המכשולים הכי קשים זה באמת ההורים.

תמר גוז'נסקי: העובדה ש-26 ילדים הגיעו לחקירה היא דבר ענק.

תמר גוז'נסקי: זה 26 משפחות שהסכימו.

תמר גוז'נסקי: אתם פרצתם את הדרך, זה לא שהכל סגור ואף אחד לא מדבר, אבל יש עוד עשרות.

תמר גוז'נסקי: הדרך היחידה היא להגיע להורים, כך או אחרת.

תמר גוז'נסקי: אני לא רוצה לתת תשובה לכל דבר.

תמר גוז'נסקי: אפשר להגיע אליהם דרך אסיפת הורים כללית, ואפשר להגיע אליהם דרך בעל מקצוע, אם במקרה הוא יודע את שמם ויוכל להגיע אליהם.

תמר גוז'נסקי: אני לא יכולה לפתור את כל הבעיות.

תמר גוז'נסקי: אבל אני מסכימה שההורים הם המקום הראשון.

תמר גוז'נסקי: הם יכולים לעזור לילד הכי הרבה והם הכי הרבה יכולים למנוע.

לבנה חלילי: צריך לצרף לעניין גם את אנשי הדת.

עלי עאמר: צריך להפיץ ש-26 הורים פנו.

תמר גוז'נסקי: זה נאמר היום בישיבה בגלוי.

תמר גוז'נסקי: זה נתון שלא צריך להסתיר.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לסכם את הישיבה.

תמר גוז'נסקי: בקשר למשרד החינוך ורכישת שירותים, אני מקווה שהעניין יזוז.

תמר גוז'נסקי: מר פואד עיסא, אתה צריך לעמוד על המשמר שאכן כל ההבטחות לגבי הכשרת הורים והכשרת מורים ימומשו.

תמר גוז'נסקי: שכל מנהל וכל מורה יקבל תשובה לשאלה איזה נזק ייגרם לילדים.

תמר גוז'נסקי: כל אחד חייב להיות מצויד בתשובה הזאת.

תמר גוז'נסקי: יכול להיות שהראשון שאליו יפנה ההורה יהיה המורה ולא היועץ או הפסיכולוג, אז שיוכל לתת לו תשובה.

תמר גוז'נסקי: הדבר הזה הוא לא בשמים.

תמר גוז'נסקי: הדבר השני, בקשר לטיפול האישי, אני חושבת שצריך לחבר את כל הגורמים.

תמר גוז'נסקי: אם משרד הבריאות יוכל לעזור במשהו, ואם אתם עם האנשים שעומדים לפני סיום לימודיהם תוכלו לעזור, ועמותת אל"י, והמועצה המקומית, ואגף הרווחה וכל הגורמים, אני חושבת שיחד נוכל ליצור מערך שיבטיח שירות.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לקוות שכאשר נבדוק את זה בעוד כמה חודשים - תעדכנו אותנו אם אתם נתקלים בקושי - נראה בדיעבד שהדבר הזה עבד.

תמר גוז'נסקי: אם זה יעבוד, אתם תהיו הראשונים בארץ שתעשו דבר כזה.

תמר גוז'נסקי: אני לא מכירה דבר כזה במקום אחר.

לבנה חלילי: אני יכולה לעדכן אותך.

לבנה חלילי: זה נעשה בכמה וכמה ישובים.

לבנה חלילי: במגזר הערבי אתם הראשונים.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה דבר חשוב מאוד.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לברך את כל מי שהיה פה.

תמר גוז'נסקי: הישיבה התארכה אבל נראה לי חשוב מאוד שכל אחד מאיתנו ירגיש שזה משימה אפשרית, שזה לא בשמים, שמדובר בילדים שזועקים לעזרה ואנחנו חייבים לתת להם אותה.

תמר גוז'נסקי: מדובר בהורים שמאוד אוהבים את הילדים שלהם ורוצים שלילדים שלהם יהיה רק טוב.

תמר גוז'נסקי: אחרי שאנחנו מבינים את זה ויודעים שהמורים רוצים שיהיה טוב, והמועצה רוצה שיהיה טוב וכולי, אני מקווה שנצליח, גם בפעולה הכללית וגם בטיפול הפרטני.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה.