הוועדה המיוחדת לקידום מעמד הילד, כנסת 15, פרוטוקול מספר 142, 2002-03-05 10:30

תמר גוז'נסקי: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לקידום מעמד הילד.

תמר גוז'נסקי: על סדר היום: הרשות לחינוך הבדואים בנגב.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה מכאן לשלוח איחולי החלמה למר משה שוחט, שאינו חש בטוב.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מנהלים היום את הדיון הזה בכפוף להנחיה של היועצת המשפטית של הוועדה, לפיה בדיון הזה אנחנו עוסקים במבנה, בתפקוד, בדרך הניהול של הרשות לחינוך הבדואים בנגב ובמערכת היחסים של הרשות הזאת עם משרד החינוך.

תמר גוז'נסקי: המטרה היא לגרום לכך שמערכת החינוך הזאת תשתפר ותתקדם.

תמר גוז'נסקי: אנחנו לא נעסוק בשום נושא שקשור אישית במר שוחט, מאחר שהנושא הזה כידוע נמצא בפני בית-משפט והוא עכשיו בבירור משפטי.

תמר גוז'נסקי: אני מאוד מבקשת מכל המשתתפים לא להתייחס לאישיותו או לדבריו של מר שוחט אלא לרשות כרשות.

תמר גוז'נסקי: קיימנו כבר כמה דיונים בוועדה בנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: על-פי בקשתנו מרכז המחקר והמידע של הכנסת הכין מסמך רקע.

תמר גוז'נסקי: מסמך זה הזכיר את ההיסטוריה של הקמת הרשות, צורת התפקוד שלה ונושאים נוספים.

תמר גוז'נסקי: אנחנו גם ביקשנו וקיבלנו ממשרד החינוך דיווחים כספיים.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לציין שהרשות הוקמה לפני 20 שנה, ב-1981, במטרה ליצור מנגנון שיהיה מעין תחליף למחלקות החינוך העירוניות, לגבי הישובים הבדואים הלא מוכרים בנגב.

תמר גוז'נסקי: הקמת הרשות היתה מכוח צו של שר החינוך, שמבוסס על חוק לימוד חובה שנחקק ב-1949.

תמר גוז'נסקי: הקמת הרשות התבטאה בפועל בכך ששר החינוך בשנת 1981 מינה 5 שייחים שנמנים עם הכפרים הלא מוכרים בנגב וקבע שכל אחד מהם יהיה רשות חינוך מקומית על שטח של 600 קילומטר מרובע.

תמר גוז'נסקי: ב-1998 שר החינוך ביטל מינויים של כמה נציגים ומינה 3 נציגים אחרים.

תמר גוז'נסקי: פירוש הדבר, שרשות החינוך לבדואים מבחינת החוק היא תאגיד ולפיכך חלים עליה כל הכללים של תאגיד.

תמר גוז'נסקי: כלומר, הרשות היא לא מחלקה במשרד החינוך אלא היא גוף עצמאי, שמשרד החינוך מממן.

תמר גוז'נסקי: ברגע שאנחנו מדברים על גוף עצמאי, עולות כמה שאלות:

תמר גוז'נסקי: ככל הידוע לי דוחות כאלה לא נמסרים, מעבר לדיווחים כספיים שכן נמסרים.

תמר גוז'נסקי: ברגע שהחילו על כל התאגידים גם את חוק החברות הממשלתיות, פירוש הדבר שכל אלה שממונים להנהלה של הרשות החינוך לבדואים צריכים לעמוד בהוראות החוק.

תמר גוז'נסקי: דהיינו, כל נציג ממשלתי צריך להיות בעל תואר אקדמאי, עם ניסיון של 5 שנים בתפקיד בכיר בניהול, או שהועסק בכהונה ציבורית.

תמר גוז'נסקי: השאלה היא האם ממלאי התפקידים היום עומדים בתנאים האלה.

תמר גוז'נסקי: השאלה מופנית כמובן למשרד החינוך, שהוא זה שממנה את נושאי התפקידים בתחום הזה.

תמר גוז'נסקי: לפיכך, השאלה הראשונה היא לגבי הקמת הרשות, ההרכב שלה, מידת הדיווח והשקיפות של הרשות, באיזה מידה יודעים מה קורה בה ובאיזה מידה מתנהלות בה ישיבות.

תמר גוז'נסקי: השאלה השניה היא לגבי תחומי האחריות של הרשות.

תמר גוז'נסקי: מצד אחד נקבע בתקנות החינוך מה הרשות צריכה לעשות, במקביל למחלקת חינוך עירונית: הקמת בתי-ספר, בינוי, תעסוקה, הבטחת סגל מורים, ריהוט, ציוד, מים, חומרים, מגרשי משחקים וכולי.

תמר גוז'נסקי: היא אחראית גם על הרישום של התלמידים וקביעת אזורי הרישום.

תמר גוז'נסקי: השאלה היא האם רשות החינוך לבדואים ממלאת את התפקיד הזה או שהיא ממלאת גם תפקידים אחרים שהם לא בתחום האחריות הזאת.

תמר גוז'נסקי: למשל לגבי מינוי מורים: מצד אחד כתוב בחוק (בעברית קצת מיושנת) שתפקיד הרשות הוא "הספקת חבר מורים", אבל לפי מיטב ידיעתי מינוי המורים נעשה ישירות על-ידי משרד החינוך.

תמר גוז'נסקי: אם אני טועה, אשמח לשמוע.

תמר גוז'נסקי: בהקשר הזה עולה השאלה באיזה מידה הרשות עוסקת בנושאים שהם לא נושאים של בינוי, אספקת מים, חשמל וכולי.

תמר גוז'נסקי: למשל אני מחזיקה בידי מסמכים של רשות החינוך לבדואים.

תמר גוז'נסקי: מסמך אחד מ-1999 עוסק בפרויקט הבגרויות בהיקף של 505,000 שקל, ומסמך אחר עוסק בתכנית התערבות, שמסתכמת בקרוב למיליון שקל.

תמר גוז'נסקי: בתכנית ההתערבות מדובר על סדנאות למנהלים וכן הלאה.

תמר גוז'נסקי: אני תוהה האם זאת לא עבודה פדגוגית נטו.

תמר גוז'נסקי: אני שואלת, גם לגבי תכנית ההתערבות וגם לגבי פרויקט הבגרויות, מדוע רשות החינוך לבדואים עוסקת בנושאים שהם נושאים פדגוגיים ברורים: להגדיל את מספר הזכאים לבגרות, להעלות את רמת המורים - פרויקטים מבורכים כשלעצמם.

תמר גוז'נסקי: האם זה תפקידה של רשות החינוך לבדואים?

תמר גוז'נסקי: האם זה קשור לענייני בינוי, שיכון, מים ושאר הדברים?

תמר גוז'נסקי: השאלה הזאת היא חשובה כי אני חושבת שאחד הדברים המרכזיים שאנחנו רוצים לראות הוא שכל הילדים בארץ מקבלים ממשרד החינוך את מלוא השירותים שמגיעים להם, ושמשרד החינוך, באמצעות מנהלת המחוז, המפקחים וכל המסגרות הארציות והמקומיות מקדם את הילדים, דואג לחינוך שלהם, דואג לקידום הכשרת המורה, להעלאת ההצלחה בבגרות, למניעת נשירה ולכל הדברים החשובים שצריך לעשות.

תמר גוז'נסקי: יש לנו עניין רב בכך, כי אנחנו רוצים שהנורמה המקובלת בארץ לגבי מה שמגיע לתלמיד, לגבי הדאגה לתלמיד כפרט ולקהילת התלמידים כקבוצה - תחול גם פה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שכדי להגיע לכך אנחנו צריכים שמשרד החינוך יהיה הכתובת המרכזית בנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: השאלה היא האם חלוקת העבודה במבנה הקיים היום נעשית בצורה הנכונה.

תמר גוז'נסקי: היה כתוב בתקנון של רשות החינוך מ-1983 שרשות החינוך כפופה למנהל מחוז הדרום.

תמר גוז'נסקי: מצד שני, אנחנו יודעים שבעצם כל העניינים של הרשות נעשים באופן מרכזי.

תמר גוז'נסקי: לפי המסמכים שמגיעים אלינו מתקיימות ישיבות באופן די סדיר.

תמר גוז'נסקי: אנחנו רואים מי המשתתפים בישיבות, מה הן ההקצבות ומה המסמכים.

תמר גוז'נסקי: אנחנו רואים שכל ההחלטות לא נופלות במחוז הדרום אלא הן נופלות במקום אחר.

תמר גוז'נסקי: אם אנחנו בודקים ישיבות שנערכו, יושבים גברת שולה מור, גברת יהודית בן-דב, מר ציון שבת ואחרים והם מחליטים דברים.

תמר גוז'נסקי: זה לא נקבע במחוז הדרום.

תמר גוז'נסקי: זה נקבע באופן מרכזי.

תמר גוז'נסקי: השאלה היא איך זה קורה.

תמר גוז'נסקי: מי כפוף למי ואיך?

תמר גוז'נסקי: האם הרשות כפופה למנהלת המחוז או שיש לה איזה מעמד ארצי?

תמר גוז'נסקי: עובדה היא שכל התקציבים נקבעים באופן ארצי.

תמר גוז'נסקי: לפחות לי הדברים האלה אינם ברורים.

תמר גוז'נסקי: כאשר אנחנו קוראים את הדוחות על הישיבות שמתקיימות, בעיקר בהקשר של אישור תקציב שנתי, אנחנו רואים שבישיבות האלה משתתף כל הזמן רק מר שוחט.

תמר גוז'נסקי: אף פעם לא השתתף נציג אחר.

תמר גוז'נסקי: השאלה היא למה.

תמר גוז'נסקי: מר שוחט הוא אמנם מנהל אבל הוא לכאורה מנהל שמונה על-ידי הרשות עצמה.

תמר גוז'נסקי: הוא לא הרשות.

תמר גוז'נסקי: הרשות זה מישהו אחר.

תמר גוז'נסקי: הוא מונה על-ידי הרשות לנהל את העניינים.

תמר גוז'נסקי: מדוע נציגים אחרים של הרשות, פרט למר שוחט, לא משתתפים בכלל בישיבות האלה ואין להם בכלל מלה שם?

תמר גוז'נסקי: לפי המסמכים האלה התמונה שמתקבלת היא שהרשות זה מר שוחט, ומר שוחט זה הרשות.

תמר גוז'נסקי: כל היתר בעצם הם לא לעניין.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה סותר לחלוטין את התפיסה של תאגיד, של גוף עצמאי שצריך לנהל את עצמו, להחליט ולפעול.

תמר גוז'נסקי: אין שום סיבה שיהיה רק הנציג הזה, שהוא גם המנהל, שבעצם אמור לבצע מדיניות ולא לקבוע מדיניות.

תמר גוז'נסקי: מר שוחט הוא המנהל אך מישהו אחר צריך לקבוע את המדיניות והוא אמור לבצע אותה.

תמר גוז'נסקי: לפי המסמכים שבידינו, בצורת הניהול הקיימת כפי הנראה אין חלוקה כזאת אלא בעצם אותו אדם גם קובע את המדיניות וגם מבצע.

תמר גוז'נסקי: יש פה מערכת שפועלת, כפי שאתם יודעים, מזה 20 שנה ובעצם יצרה מערך לא מקובל של ניהול.

תמר גוז'נסקי: נוצר לדעתי מערך לא מקובל ולא נאות של גילוי, מערך לא נאות של יחסים מאוד לא ברורים בין הרשות לבין משרד החינוך, כאשר הגבולות ביניהם מטושטשים.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שכל הנושאים האלה מחייבים אותנו לקבל הערות ולקיים על כך דיון, כדי שנוכל בסופו של דבר להמליץ, אולי, על שינויים.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאנחנו לא רוצים להציע לבטל מוסד.

תמר גוז'נסקי: אנחנו בהחלט רוצים שמה שקיים פה יהיה נכון מבחינת הניהול, יהיה נכון מבחינת התועלת לתלמידים ולילדים שנמצאים בנגב ויהיה נכון מבחינת התרומה לקידום האוכלוסיה.

תמר גוז'נסקי: אני יודעת שבמשרד החינוך הוקמה ועדה והטילו עליה להכין מחקר פנימי.

תמר גוז'נסקי: הסתבר שבעצם עד לרגע שאנחנו התחלנו להציג את הקושיות האלה משרד החינוך מעולם לא עשה מחקר מעקב אחר התפקוד של הרשות.

תמר גוז'נסקי: הדוח שהוכן בכנסת הוא חלקי והוא מתבסס על מסמכים שאנחנו קיבלנו.

תמר גוז'נסקי: משרד החינוך, ככל הידוע לנו, הטיל עכשיו על אחד העובדים הבכירים להכין דוח כזה.

תמר גוז'נסקי: הדוח היה אמור להיות מוכן בסוף שנה שעברה.

תמר גוז'נסקי: ככל הידוע לי הוא עדיין לא הושלם.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שגם מבחינת משרד החינוך זה לא ניהול תקין.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שמאחר והגוף קיים, צריך היה לעשות מעקב אחריו ולפרסם אחת לכמה שנים דוח הערכה על הפעילות שלו.

תמר גוז'נסקי: אנחנו יודעים שמבחינת ההישגים הלימודיים, מבחינת אחוזי הנשירה, מבחינת הרבה נתונים אחרים, הילדים ובני הנוער הבדואים בנגב נמצאים במקום הקשה ביותר, הדורש ביותר שיפור, שיקום וקידום.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאנחנו צריכים לבנות את הכלים המתאימים ביותר - אנחנו כחברה, כמדינה, כממשלה - כדי להבטיח שהקידום הזה יהיה מהיר, שהילדים יקבלו את המורים הטובים ביותר, את התנאים הטובים ביותר.

תמר גוז'נסקי: על-פי התפיסה שלי, ככל שהתלמידים חלשים יותר מבחינת הסביבה שלהם, ככל שהסביבה וההורים יכולים להשקיע אישית פחות, חובתנו כחברה וכמדינה להשקיע הרבה יותר, אם אנחנו רוצים לקיים מינימום של שוויון זכויות ושוויון הזדמנויות בחברה הישראלית.

טלב אלסאנע: בוקר טוב, אני רוצה לומר בראשית דברי שאני מאמין ומקווה שלכולנו יש כוונות משותפות ומטרה משותפת.

טלב אלסאנע: המטרה היא לשפר, לשנות את המצב הקיים ולהצביע על דברים שיש בהם ליקויים ושצריך לשפר אותם.

טלב אלסאנע: השאלה הראשונה היא, בכל מינהל תקין, בכל גוף שפועל, צריך שתהיה הגדרה של סמכויות וגם צריכה להיות היררכיה סמכותית כלשהי, של בקרה, ויכוח וחלוקת סמכויות.

טלב אלסאנע: השאלה היא באיזה מידה זה קיים במסגרת רשות החינוך לבדואים.

טלב אלסאנע: מי אחראי על מי?

טלב אלסאנע: על-פי התפיסה השלטת הקיימת, לא הרשות אחראית על עובדיה אלא העובדים אחראים על הרשות.

טלב אלסאנע: הדבר הבסיסי, היסודי, המובן מאליו הוא שבעל הפונקציה - במקרה זה מר משה שוחט, או כל אדם אחר - הוא עובד של הרשות והרשות היא המכתיבה את המדיניות והיא הנותנת את ההוראות.

טלב אלסאנע: השאלה היא האם אכן זה המצב לאשורו, או שהמצב הוא שהמנהל מפעיל בעצמו את הרשות, הוא מעל הרשות, הוא מכתיב והרשות הופכת להיות חותמת גומי, למראית עין, כאילו הדברים מנוהלים כשורה.

טלב אלסאנע: כאן לדעתי הדברים פגומים.

טלב אלסאנע: אם מי שצריך להיות כפוף הוא עומד למעלה ומכתיב, אז המסגרת מתחילה להיות מטושטשת והדברים אינם ברורים.

טלב אלסאנע: החלוקה היא לא ברורה, הבקרה והפיקוח לא קיימים בפועל.

טלב אלסאנע: השאלה השניה נוגעת להרכב הרשות, שנובע מהקמת הרשות כתאגיד.

טלב אלסאנע: אני מעיין בדוח העמדה שהוכן על-ידי הוועדה, בעמוד 3.

טלב אלסאנע: בין יתר הדברים שנאמרים, ונאמרים שם הרבה דברים חשובים, ראיתי לנכון לצטט את אחד הסעיפים, לגבי דרכי הבחירה של חברי הרשות.

טלב אלסאנע: בדוח הוועדה נכתב כיצד בוחרים דירקטורים בחברות הממשלתיות: "כשיר לכהונה מי שהוא בעל תואר אקדמאי, עם ניסיון של 5 שנים בתפקיד, בתחום ניהול עסקי של תאגיד, עסק בכהונה ציבורית או בתפקיד בכיר בשירות הציבורי, או בתפקיד בכיר בתחום עיסוקיה העיקריים של החברה".

טלב אלסאנע: זאת אומרת, דבר ראשון נדרש תואר אקדמאי.

טלב אלסאנע: זה חשוב בעידן הזה, בתחום החינוך במיוחד, השכלה והכשרה הם חשובים מאוד.

טלב אלסאנע: דבר שני, נדרש מעמד ציבורי.

טלב אלסאנע: זה לא צריך להיות אדם שאין לו רקע או קשר עם הציבור.

טלב אלסאנע: אלמנט שלישי, עדיף שיהיה לו ניסיון בתחום עיסוקיה העיקריים של החברה.

טלב אלסאנע: אנחנו רואים שפה ממנים שייחים שאין להם שום תואר אקדמאי, בשנות ה-2000, כשכל העולם בנוי על הכשרה ועל כישורים.

טלב אלסאנע: בחברה הבדואית אנחנו מכבדים את השייחים אך יש להם תפקידים אחרים, תפקידים מאוד חשובים בתוך החברה.

טלב אלסאנע: אבל האם באמת זה התפקיד שלהם, להוביל את מערכת החינוך של הבדואים?

טלב אלסאנע: האם אין אנשים מוכשרים בעלי תארים אקדמיים שיכולים להיות חברים ברשות ולהתוות את המדיניות?

טלב אלסאנע: אנחנו הרי רוצים להתקדם.

טלב אלסאנע: מדוע, על אף שיש לנו מועמדים משכילים, הולכים דווקא לשייחים?

טלב אלסאנע: מדוע בין כל חבר הרשות אין אף לא אחד בעל תואר אקדמאי?

טלב אלסאנע: האם בכל הנגב אין אנשים בעלי תואר אקדמאי?

טלב אלסאנע: מה השיקולים שעמדו מאחורי ההחלטות האלה?

טלב אלסאנע: לדעתי השר שחתם על צו המינוי כלל לא הכיר את השייחים הללו.

טלב אלסאנע: אנשי המחוז העבירו לו את השמות והוא חתם.

טלב אלסאנע: לא העבירו לו רשימה של 20 מועמדים ולא אמרו לו שיראיין אותם, שיקבל אותם לשיחה ושיתייעץ.

תמר גוז'נסקי: מי צריך לראיין?

תמר גוז'נסקי: ועדת רביבי?

טלב אלסאנע: לדעתי מאחר ויש גם אחריות של מנהל המחוז, בשלב כלשהו למנהל המחוז צריכה להיות מעורבות במסגרת ראיון הקבלה של המועמדים.

טלב אלסאנע: רוצים לראות מי המועמדים ומי בחר את האנשים הללו מתוך המועמדים.

טלב אלסאנע: הדבר הזה מעיד על כך שהפרוטקציוניזם חוגג: "אני מכיר את ההוא", "שמור לי ואשמור לך".

טלב אלסאנע: זה פותח פתח לשחיתות.

טלב אלסאנע: לדעתי ההרכב מלכתחילה גורם לכישלון חרוץ של הגוף הזה, כי הוא לא נבחר על-פי שיקולים של כישורים מתאימים.

טלב אלסאנע: גם אני לא הייתי מתאים להיות חבר ברשות, אני מודה בזה.

טלב אלסאנע: אם העתיד של הילדים שלנו חשוב לנו, אם מערכת החינוך חשובה לנו, אז השיקולים האישיים חייבים להיעלם.

טלב אלסאנע: השיקול החשוב חייב להיות שיקול ציבורי.

טלב אלסאנע: זה המבחן האמיתי של כולנו.

טלב אלסאנע: אני עובר לסוגיית התקציב.

טלב אלסאנע: אני רואה שהתקציב הוא לא מבוטל.

טלב אלסאנע: אמנם זה תקציב קטן יחסית אבל תקציב הרשות לשנת 2001 הוא כ-53 מיליון שקל.

טלב אלסאנע: במסגרת התקציב הזה אני רואה למשל שכירות של המשרדים נלווים - 312,000 שקל.

טלב אלסאנע: כאשר אני מסייר בישובים הבדואים ואני רואה בתי-ספר עם אזבסטים, ולצד זה אני רואה הוצאה של 312,000 שקל על שכירת משרדים - לדעתי סדר העדיפויות פה פגום.

טלב אלסאנע: כאשר אני נכנס לגנים ואני לא רואה בתוך הגן מחשב או רדיו-טייפ, הדברים הבסיסיים - אז יש לנו בעיה עם סדר העדיפויות בחלוקת התקציב.

טלב אלסאנע: זה תקציב קטן אבל במסגרת התקציב הקטן צריך לעשות חלוקה לפי סולם עדיפויות.

טלב אלסאנע: במסגרת התקציב אני רואה תקציב של 1.45 מיליון שקל לרווחה חינוכית.

טלב אלסאנע: רבותי, סיירתי יחד עם המפקח ועם גברת עליזה כלפון ואני רוצה לומר לכם שבכל בתי-הספר עלו טענות רציניות על כך שלא נאמר מה התקציב שמיועד לבית-הספר.

טלב אלסאנע: יש בתי-ספר שלא קיבלו מאומה במסגרת הרווחה החינוכית.

טלב אלסאנע: לפיכך הוועדה מבקשת לקבל פירוט במהלך הישיבה הזאת או לאחריה, מה חלקו של כל בית-ספר במסגרת הרווחה החינוכית, איך אתם עושים את החלוקה, מה השיקולים העומדים מאחורי החלוקה, מי עושה את החלוקה, מי חברי הוועדה שמחליטה בעניין הרווחה החינוכית.

טלב אלסאנע: ודבר אחרון, לפרויקט הבגרויות הוקצה תקציב של 505,000 שקל.

טלב אלסאנע: אני בודק את החלוקה וגם פה יש לי בעיה עם סדר העדיפויות.

טלב אלסאנע: העבירו למועצה המקומית ערערה בנגב - 27,000; לעיריית רהט - 57,000 שקל; למועצה המקומית שגב שלום - 25,000 שקל; לרשת "עמל" - 43,000; למועצה המקומית חורה - 42,000 שקל.

טלב אלסאנע: מאותו תקציב זעום של 505,000 שקל העבירו לרשות החינוך לבדואים 110,000 ועוד 95,000, לשח"ר (כאשר אופן התשלום הוא רשות החינוך לבדואים) - 90,000 שקל, וליום עיון למורים ולתלמידים (שהוא גם רשות החינוך לבדואים) - 15,000 שקל.

טלב אלסאנע: הפרויקט הזה מיועד לבגרויות.

טלב אלסאנע: מה החלק שהגיע לתלמידים, לא לרשות ולאנשים שמנהלים אותה?

טלב אלסאנע: מה הגיע לתלמידים שלהם מיועד הפרויקט הזה?

טלב אלסאנע: תודה רבה.

אילן גילאון: שלום חברות וחברים.

אילן גילאון: אני אקצר בדברי, כי עיקר התפקיד שלי פה לשמוע את האנשים.

אילן גילאון: עיקר עניינו כוועדה לקידום מעמד הילד לברר מה עתידם של הילד והילדה הבדואים.

אילן גילאון: זה מה שבעיקר מעניין אותי.

אילן גילאון: מבחינתי לגיטימי היום לומר כל דבר על המבנה.

אילן גילאון: אנחנו לא מעורבים בשום מבנה.

אילן גילאון: לדעתי אחרי 22 שנים הרשות צריכה להיבחן גם במבחן התוצאה.

אילן גילאון: בסופו של דבר, על אף המאמצים שהושקעו - ובוודאי האנשים היושבים כאן הם אלה שהשקיעו את מירב המאמצים - התוצאות אינן משביעות רצון.

אילן גילאון: התפיסה שלי היא תפיסה סנדלרית אורתופדית: אני יודע שאם רוצים לתת סיכויים שווים לאנשים שמתחילים ממקום הרבה יותר נמוך, צריך לתת הרבה יותר.

אילן גילאון: בבלתי שווים מטפלים בצורה בלתי שווה.

אילן גילאון: כלומר, מבחינת משרד החינוך, או מדינת ישראל במקרה הזה, הטיפול היה צריך להיות שונה.

אילן גילאון: הרשות - אינני מאוהב בה דווקא.

אילן גילאון: אין זה משנה עבורי אם הרשות כן או הרשות לא.

אילן גילאון: היא צריכה להיבחן בסופו של דבר בתוצאות: כמה ילדים בדואים יצטרכו ללכת לבית-הספר ברגל 4-5 קילומטרים, באיזה מבנים הם ילמדו, מה הסיכויים שלהם להגיע לבגרות ומה הסיכויים שלהם בסופו של דבר להגיע להיות אזרחים מועילים, טובים ושווים מבחינת האפשרויות שלהם.

אילן גילאון: אני ליברלי לגמרי בתפיסה שלי, האומרת שאנשים שווים.

אילן גילאון: לפיכך צריך לבדוק מה האפשרויות שלהם, מה מסלול הקידום שיאפשר להם להגיע לשוויון.

אילן גילאון: כאשר ישנם שני ילדים, כשלאחד יש פינה וקלמר ומחק ואפשרות לעשות שיעורי בית וחוג לאורגנית במתנ"ס - יש לו סיכוי גבוה בהרבה מאשר לילד השני, שאין לו את כל הדברים האלה.

אילן גילאון: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, אני רוצה לסייג ולומר שאנחנו לא הממשלה, אנחנו אפילו לא משרד החינוך.

אילן גילאון: אנחנו הוועדה לקידום מעמד הילד - במקרה הזה הילד והילדה הבדואים.

אילן גילאון: אנחנו צריכים גם לשמוע וגם לשמש מכשירים כדי שהכלי הזה יעבוד.

אילן גילאון: אני לא יודע מה הכלים המתאימים ביותר.

אילן גילאון: מבחן התוצאה הוא הקובע.

אילן גילאון: אני בסך הכל לא שבע רצון ממה שיש.

אילן גילאון: יכול להיות שאולי צריך לדבר על הכלי, אולי צריך להשתמש בכלי אחר ולא בזה.

אילן גילאון: לא חייבים דווקא להתעקש על כך שזה ייעשה דרך הרשות.

אילן גילאון: בכל אופן, אני בעיקר רוצה לשמוע.

אילן גילאון: את הדברים הספציפיים, שחבר הכנסת טלב אלסאנע ציין, אני לא מכיר מספיק.

אילן גילאון: תודה.

תמר גוז'נסקי: נשמע קודם כל את מנהלת מחוז הדרום, גברת עמירה חיים, שהיא בעלת התפקיד הראשי באזור הזה מבחינת משרד החינוך.

תמר גוז'נסקי: אני מניחה שהיא שמעה את השאלות ורשמה אותן לעצמה.

תמר גוז'נסקי: בבקשה, גברתי.

עמירה חיים: אני מקדמת בברכה את הוועדה.

עמירה חיים: תודה שבאתם לדרום.

עמירה חיים: אנחנו שמחים תמיד לארח.

עמירה חיים: פעמים רבות אנחנו אומרים שרוב האנשים מכירים את מדינת ישראל רק מגדרה עד חדרה, אז אנחנו מאוד שמחים שבאים ויודעים שרק טוב ייצא מהביקורים.

עמירה חיים: אני מקבלת כל מלה שנאמרה כאן.

עמירה חיים: מה שמעניין אותי זה התלמיד, הילד הבדואי, לאן לקדם אותו ואיך הוא יהיה כאן כאזרח מדינת ישראל.

עמירה חיים: אני לא מאמינה ביחסי שכנות של אנשים שלא מרגישים שווים - אין דבר כזה, וזה מה שמוביל אותי.

עמירה חיים: אני מכהנת בתפקידי כשנה וחודשיים.

עמירה חיים: אולי זה לא המקום לומר אבל באמת ובתמים שמתי את הנושא של המגזר הבדואי בראש סדר העדיפויות, בכל: בתקציבים, בזמן שאני מקדישה, זמן מנהל מחוז מול פורומים שהקמנו במחוז, בבדיקת כל המערכות כדי לנסות ולקדם יותר ויותר.

עמירה חיים: אני ממשיכה את מה שהתחילו קודמי, כמו ד"ר איציק תומר, שהיום הוא סמנכ"ל במשרד והיה מנהל מחוז.

עמירה חיים: באותה תקופה אני הייתי מפקחת המחוז והובלתי בצד הפדגוגי את תכנית ההתערבות.

עמירה חיים: היום, מהמקום שבו אני נמצאת, נתתי לזה דחיפה רבה יותר.

עמירה חיים: יש דברים שאני לא אכנס אליהם.

עמירה חיים: גם אני בעד תמיד לבדוק הכל.

עמירה חיים: כל הקטע של מי ממנה את הרשות, איך ממנים - אני לא נוגעת בזה.

עמירה חיים: מבחינתי, אני צריכה אנשים שיעזרו לי לקדם את המערכת.

עמירה חיים: מאז שאני נמצאת בראש מערכת החינוך בדרום ועובדת מול האנשים ברשות, לא היתה לי בעיה כלשהי לקדם נושאים.

עמירה חיים: אני רוצה לגעת בכמה נקודות, ובעיקר בדברים שאתם העליתם.

עמירה חיים: נתונים מאוד כלליים על מה שנעשה: קודם כל, בנושא מורים.

עמירה חיים: אני לא חושבת שצריך לעמוד מול תלמיד מורה לא מוסמך.

עמירה חיים: לא יכול להיות דבר כזה.

עמירה חיים: גם המוטיבציה של המורים היא בעייתית לעתים.

עמירה חיים: דיברתי עם מורים שעובדים בתחנת דלק משעות אחר-הצהרים ועד הבוקר ובבוקר אין להם כוח להגיע לבית-הספר, גם זה קיים.

עמירה חיים: הבעיות הן מוטיבציה של מורים, ומורים מוסמכים.

עמירה חיים: בקטע הזה עשינו מעשה גדול מאוד.

עמירה חיים: קודם כל פתחנו מעל 100 גנים חדשים לגילאי 3-4 ובשנה הבאה יפתחו 120 גנים נוספים.

עמירה חיים: כל הגננות במחוז דרום במגזר הבדואי הן מוסמכות, או שהן לומדות עכשיו ונמצאות בתהליך הסמכה, כולן.

עמירה חיים: לגבי המורים: עשינו אותו תהליך.

עמירה חיים: יש לנו קבוצה קטנה מאוד של מורים שתיכנס רק בשנה הבאה לתהליך ההסמכה אבל כל המורים נכנסו לתהליך הסמכה.

עמירה חיים: היתה מורה שלא רצתה, כי אין לה זמן, או שהיתה לה בעיה להגיע ללימודי ההכשרה בשל המרחק, אז אמרתי לה: אני מאוד מודה לך על הרצון אבל מורה את לא תהיי כאן.

עמירה חיים: לא יכול להיות שאנחנו נסתפק במועט.

עמירה חיים: הצבנו לעצמנו יעד, כאשר הרף הוא מאוד מאוד גבוה.

עמירה חיים: אני לא מדברת על בגרויות אלא על הנגישות להשכלה גבוהה.

עמירה חיים: אני רוצה לדבר על הבאת החלום לילדים שלא חלמו אותו.

עמירה חיים: חלום השכלה גבוהה הוא לא חלום שהגיע לילדים.

עמירה חיים: גם במגזר היהודי אותו דבר, יש ילדים שהוריהם, שכניהם ודודיהם לא הגיעו להשכלה גבוהה ואז הילד לא חולם את החלום הזה.

עמירה חיים: אני רוצה להביא את החלום הזה לילדים.

עמירה חיים: לא יהיה ילד במחוז דרום שלא ייחשף במהלך התיכון ללימודים אקדמאים, בדרך זאת או אחרת, לדעת שזה קיים, לדעת היכן החלום ולאן להגיע.

עמירה חיים: ברגע שהעליתי את הרף, אני כבר לא מדברת רק על מספר תעודות הבגרות אלא אני מדברת על האיכות של תעודת הבגרות.

עמירה חיים: אני מבקרת הרבה בבתי-הספר, אני מכירה את כל המנהלים.

עמירה חיים: אני נכנסת לכיתות מדעיות לראות כמה בנים לומדים בהן וכמה בנות.

עמירה חיים: שמחתי, דרך אגב, לראות שבכיתות המדעיות הבנות מהוות רוב.

טלב אלסאנע: אלה האמהות של הבנים שבעתיד יילכו לכיוון הזה.

טלב אלסאנע: את יודעת שיש לי 3 בנות ואין לי בנים.

טלב אלסאנע: אני בעד שבנות יצליחו.

עמירה חיים: אנחנו מאוד בונים על הבנות, גם בצד של ההוראה.

עמירה חיים: אנחנו מדברים על איכות של תעודת הבגרות.

עמירה חיים: אנחנו עושים ניתוחים מעמיקים מאוד.

עמירה חיים: לא ארחיב על כך.

עמירה חיים: אני מקיימת עכשיו דיונים בנושא נשירה.

עמירה חיים: קודם כל, מיניתי אדם במשרה מלאה שתפקידו לחפש את הילדים.

עמירה חיים: אני היום יודעת שיש בגיל 7-8 247 ילדים שאינם במערכת.

עמירה חיים: אני עכשיו הולכת לקבל שם-שם ולחפש אותם בבתים, ילד-ילד.

עמירה חיים: יש לי מספרים כאלה: 247 בגילאי 7-8; 199 בגילאי כיתה ג'.

עמירה חיים: יש לי שמות ומספרים עד סוף כיתה יב'.

עמירה חיים: אני יודעת שמאוד קשה לקחת ילד בגיל כיתות ח'-ט' שמסתובב או עובד ולהביא אותו למערכת אבל אני עכשיו "מתלבשת" לפחות על ילדים בגילאי כיתות א'-ד', הילדים האלה, הבודדים, אין הרבה, כדי להביא אותם לתוך המערכת.

עמירה חיים: שמעתי על דבר שאנחנו צריכים יחד לטפל בו: אמא שמחזיקה ילדה בגיל 10 שתעזור לה בבית.

עמירה חיים: גם בזה אנחנו צריכים לטפל.

עליזה כלפון: או שהילדה נשלחת למרעה עם הצאן.

עמירה חיים: אני לא רוצה לאפשר את הדבר הזה.

עמירה חיים: עכשיו אנחנו עושים עבודה אחד מול אחד.

עמירה חיים: השנה אחוזי הנשירה במגזר הבדואי במחוז הדרום היו 11.8%.

עמירה חיים: במגזר היהודי - 8.4%.

עמירה חיים: אני אתן לך שמות, אין בעיה.

שמוליק דוד: זה לא מה שהיה כתוב בדוחות האחרונים.

טלב אלסאנע: הסתכלתי ברשימות שקיבלנו.

טלב אלסאנע: התקציב של הרשות עבור קציני ביקור סדיר הוא בסך הכל כ-100,000 שקל.

טלב אלסאנע: אני יודע שמדובר באדם המועסק במשרה, או בחצי משרה, על כל הנגב, על המרחבים, על אף חוסר הנגישות.

טלב אלסאנע: לדעתי עליו להשקיע חודש ימים כדי לאתר רק ילד אחד.

טלב אלסאנע: כשיש את הבעיה של המעבר מחטיבת הביניים לבתי-הספר התיכון וכשאין שום בית-ספר תיכון בישובים הלא מוכרים - איך את יכולה להתמודד?

טלב אלסאנע: התקציבים קטנים, יש חוסר בתקנים והעדר של בתי-ספר תיכוניים.

טלב אלסאנע: איך את יכולה להתמודד עם הנשירה?

עמירה חיים: אתחיל מהסוף: אם יהיה בית-ספר תיכון בפזורה, אני אטפל בו.

עמירה חיים: זאת לא החלטה שלי.

עמירה חיים: זה החלטה של משרד הפנים האם לבנות בית-ספר תיכון בפזורה.

טלב אלסאנע: משרד הפנים לא אחראי על החינוך.

עמירה חיים: אני לא בונה בתי-ספר.

עמירה חיים: ברגע שבית-ספר נבנה, אני אחראית לחינוך של אזור בית-הספר.

עמירה חיים: קציני ביקור סדיר זה תקן.

עמירה חיים: בדקתי את התקציב של הרשות, אגורה לאגורה, ושיניתי יעדים וסעיפים.

עמירה חיים: בנושא של ביקור סדיר: את האחוז שמגיע מול האוכלוסיה, מקבלים.

עמירה חיים: מאחר וזה לא מספיק - הנתונים שלי הם מול הטבלאות של המשרד.

עמירה חיים: אם תאמרו לי אחרת, מחר בבוקר אטפל בזה.

עמירה חיים: אני, בלי לבדוק מה קורה, לקחתי משרה מלאה של משרד החינוך, שמיועדת לדברים אחרים, כתוספת בעיקר לפזורה בקטע של ביקור סדיר ושל הנשירה.

עמירה חיים: 11.8% נשירה - זה במעבר משנה לשנה.

עמירה חיים: במחוז דרום הנשירה היא 8.4%: במגזר היהודי 6.4% נשירה ובמגזר הבדואי 11.8% נשירה במעבר משנה לשנה.

עמירה חיים: היום אני נמצאת מול רשימת תלמידים ואנחנו מחפשים את הילדים האלה.

עמירה חיים: יש בעיה עם הילדים הבוגרים, כפי שאמרתי.

עמירה חיים: הבעיה של הנשירה מצטמצמת, ואני מאושרת מכך, בעיקר בגלל המודעות של האוכלוסיה.

עמירה חיים: האוכלוסיה כל-כך בסדר, כל-כך מבינה, רוצה ללמוד ומשתפת פעולה, שזה פשוט נהדר.

עמירה חיים: נעים מאוד לראות מה שקורה.

עמירה חיים: הייתי בכסייפה למשל.

עמירה חיים: אמר לי ראש הרשות: אף ילד לא יישב בבית.

עמירה חיים: זה משמח מאוד, כי מחפשים את הילדים.

עמירה חיים: זה לא בגלל העבודה שלנו, צריך גם את זה לדעת.

עמירה חיים: אנחנו אמנם עובדים בשטח אבל המודעות עלתה.

עמירה חיים: מה קורה עם הישגי הבגרות?

עמירה חיים: יש היום בשכבת כיתה יב' כ-400 תלמידים שלא סיימו, בשל נשירה קודמת, שהם מורידים את האחוז.

עמירה חיים: אבל הילדים האלה מסתובבים כבר שנים.

עמירה חיים: אני ספרתי את הילדים שלומדים במערכת ב-יב', לא מי שניגש לבגרות אלא כל המחזור.

עמירה חיים: בשנת הלימודים הקודמת הגענו ל-33% הצלחה.

עמירה חיים: השנה סיימו 527 תלמידים - לפני מועדי ב', אני מדברת על מועדי א' עכשיו - שמהווים 51% מכלל הלומדים ב-יב' במגזר הבדואי.

עמירה חיים: זה לא מעט.

עמירה חיים: זה קפיצה מאוד גדולה, מ-33% מכלל הלומדים ל-51%.

עמירה חיים: בקיץ האחרון אחת התלמידות הטובות, תלמידה מצטיינת באמת, ילדה באמצע בחינות הבגרות.

עמירה חיים: למחרת הלידה היתה בחינת בגרות.

עמירה חיים: אני אישית לא ויתרתי עד שמורה לא ישב על-ידה עם טופס והיא מילאה טופס בתוך בית-החולים, כי היה לי חשוב שהיא תשיג את התעודה.

עמירה חיים: אני אישית הלכתי לדבר עם התלמידים לפני הבגרויות ואמרתי להם: תסתכלו לי טוב בעינים, תסתכלו אלי.

עמירה חיים: נכנסנו בקיץ למרתונים, ילדים ישבו שעות על גבי שעות, כדי להכניס בהם מוטיבציה.

תמר גוז'נסקי: שאלה אחת היתה על פרויקט בגרויות ושאלה נוספת בקשר לקציני ביקור סדיר.

תמר גוז'נסקי: מי שאמור לממן את הקב"סים זה הרשות.

עמירה חיים: הכל ממומן על-ידי המדינה.

עמירה חיים: מה זה "רשות"?

עמירה חיים: "רשות" - זה כספי המדינה, זה תקציב שלנו.

תמר גוז'נסקי: זה מוביל אותי לשאלה, אם את יכולה לנהל את הכל ואת יכולה למנות קצין ביקור סדיר - שהיום בעצם מישהו אחר צריך למנות ---

עמירה חיים: הרשות ממנה קצין ביקור סדיר.

עמירה חיים: משרד החינוך אומר לרשות מה האחוזים.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להוביל מפה לשאלה, האם מחוז דרום של משרד החינוך בתגבור מתאים, בהנחה שאת אחראית על הרמה הפדגוגית ועל החינוך, האם לא טבעי יותר שהכל יהיה כפוף לך?

תמר גוז'נסקי: למשל, את החלטת, מהשיקולים שלך, למנות מישהו במשרה מלאה לקצין ביקור סדיר והטלת עליו לחפש 450 ילדים.

תמר גוז'נסקי: זה התפקיד שלך.

תמר גוז'נסקי: הטלת עליו כי חשבת שזה חשוב, כי יש לך שיקולים של הצלחה ושל מניעת נשירה וכן הלאה.

תמר גוז'נסקי: אז למה אנחנו צריכים את הכפילות הזאת?

תמר גוז'נסקי: את השאלה הזאת אני אשאל גם נציגים אחרים של משרד החינוך.

תמר גוז'נסקי: יכול להיות שהיו מניעים כלשהם או מחשבות וכוונות כאלה או אחרות לפני 20 שנים אבל היום, עם הקפיצה שחלה בחינוך ב-20 השנה האלה: מאין שהחלו בתי-ספר ולאן שהגענו היום, מאפס גני ילדים בכל זאת הגענו לגני ילדים - כל השינוי הגדול הזה מחייב בדיקה מחודשת.

עמירה חיים: אני לוקחת אחריות טוטלית על כל תלמידי מחוז דרום, אפילו עד השכלה גבוהה, כי אני בודקת מי התלמידים שהולכים להשכלה גבוהה.

עמירה חיים: האחריות שלי היא טוטלית, גם על היעדרות.

עמירה חיים: קצין ביקור סדיר כפוף למפקח מחוזי לקציני ביקור סדיר, שהוא תחתי, שהוא מטפל בכל קציני הביקור הסדיר בכל המחוז.

עמירה חיים: זה לא עומד בסתירה לכך שהמדינה נתנה לרשויות המקומיות את הסמכות להעסיק קצין ביקור סדיר במימון של 64% מדינה - 36% רשות מקומית.

עמירה חיים: מקצועית אני מופקדת על האנשים.

עמירה חיים: אני רוצה לומר לך שגם לאילת, שאמרו לי ששם 1,000 תלמידים נשרו, שלחתי אדם מטעמי ואני מימנתי.

עמירה חיים: הוא בדק ומצא שמדובר בחלק מהמקרים בילדים שעברו דירה ולא שינו את כתובתם.

עמירה חיים: כנ"ל בשדרות.

עמירה חיים: אני ממקדת את האנשים שלי בתוספת כוח-אדם מול הצרכים.

עמירה חיים: לגבי פרויקט הבגרויות: קודם כל, אני אחראית, זה שלי.

עמירה חיים: אני הייתי מפקחת המחוז.

עמירה חיים: בתוך העניין הזה היתה חלוקה פנימית ובתוכה רשות החינוך לבדואים.

עמירה חיים: הרי זה אנחנו, המחוז עשה את זה.

עמירה חיים: כל נושא פרויקט הבגרויות, שהגיע בתקציב מחוזי לתגבורים, מכון שח"ר נתן תגבור לימודי לרשות החינוך לבדואים וזה היה תוספת על התקציב.

עמירה חיים: התקציב חולק עד לכאן.

עמירה חיים: אחר-כך ניתנה תוספת של המדינה, ללא כל קשר לרשות החינוך לבדואים, של עוד 95,000 שקל להסעות ועוד 90,000 למכון שח"ר, שזה תגבור נוסף על הכל וניתן יום עיון למורים.

תמר גוז'נסקי: למה צריך להעביר את הכסף דרך הרשות?

עמירה חיים: זה כסף של הרשות.

עמירה חיים: הבעלות על החטיבה העליונה היא בעלות של הרשות, חד-משמעית.

עמירה חיים: המדינה מעבירה תקציבים לחינוך העל-יסודי רק דרך הרשויות המקומיות.

עמירה חיים: אז העברנו לערערה, לרהט ולאחרים כך וכך כסף, אבל זה לא כסף של רשות החינוך לבדואים אלא זה מסמך של המחוז.

עמירה חיים: מר משה שוחט טיפל בחלוקה.

שמוליק דוד: לפי המסמך של המחוז הרשות שימשה כצינור, קבלן להזמנת העבודה מול הרשויות המקומיות.

שמוליק דוד: זה בדיוק ההיפך ממה שאת אומרת.

עמירה חיים: זה חלוקה פנימית של המשאבים.

עמירה חיים: חלק מהשאלות אולי צריך להפנות לאנשי המשרד שנמצאים כאן, כי אני יחסית חדשה בתפקיד.

עמירה חיים: אני מאוד כנה.

עמירה חיים: אני אומרת לכם שזה מסמך של המחוז.

עמירה חיים: בחטיבה העליונה בכל ישוב קבע נמצאים ילדים של הפזורה, במספר לא קטן.

עמירה חיים: גם בבית-הספר הזה לומדים ילדים של הפזורה.

עמירה חיים: אין בפזורה בית-ספר על-יסודי.

עמירה חיים: לפעמים מחצית ויותר מתלמידי בית-הספר העל-יסודי הם ילדי פזורה.

עמירה חיים: אני אומרת לרשות מקומית: תדאגי לילדים שלך.

עמירה חיים: היתה לי ישיבה עם ראש מועצת לכיש, שהתלמידים שלו כולם מפוזרים בכמה בתי-ספר.

עמירה חיים: הוא נותן כספים לרשויות לפי פיזור הילדים, כי אין לו בית-ספר על-יסודי.

עמירה חיים: אגב, בדרום זה מאוד מקובל.

עמירה חיים: רוב הרשויות הן מאוד קטנות ותלמידים נוסעים.

עמירה חיים: בערבה ילד נוסע לעתים 240 קילומטרים, 120 קילומטרים לכל כיוון, כי אין בתי ספר לכל ישוב קטן.

עמירה חיים: ילדים מוסעים ומקבלים שירותים של חינוך על-יסודי במקומות אחרים.

עמירה חיים: זה אחד הדיונים הקשים שיש לנו במעבר בין ט' ל-י'.

עמירה חיים: אני אומרת כאן חד-משמעית, אני לוקחת אחריות טוטלית על כל הצד הפדגוגי.

עמירה חיים: לא אתן לאף אחד, ולא משנה איזה רשות תהיה, כזאת או אחרת, ממטולה עד אילת, רשות לא תיגע בצדדים הפדגוגיים.

עמירה חיים: אין להם את הסמכות לזה, אין להם את הידע לזה.

עמירה חיים: אני אומרת חד-משמעית, אף אחד שתפקידו מנהלי לא יתקרב לצדדים הפדגוגיים, לא במינוי מנהלים, לא במינוי מורים, לא בתכניות פדגוגיות, בשום דבר.

עמירה חיים: מינוי מורים נעשה רק על-ידינו.

איתן מיכאלי: רשויות מקומיות יושבות בוועדות למינוי מנהלים.

עמירה חיים: על-פי חוק 3 מצביעים על מינוי מנהלים: היושב-ראש הוא מנהל מחוז או מפקח מחוז מטעם משרד החינוך, ארגון המורים או הסתדרות המורים, תלוי בשייכות, והרשות המקומית.

טלב אלסאנע: עד לאחרונה גם מר איציק כהן, או נציגו, היו.

עמירה חיים: נכון, במגזר הבדואי יש נציג נוסף.

עמירה חיים: זאת תמיד היתה ההחלטה.

טלב אלסאנע: בהזדמנות הזאת עלי לציין שמר איציק כהן היה נציג של שירותי הבטחון במשרד החינוך.

טלב אלסאנע: הוא היה מקבל משכורת משירותי הבטחון.

תאבת אבו ראס: זה פורסם בעיתונות.

עמירה חיים: אני לא נכנסת לכך.

עמירה חיים: באשר לכפיפויות הפדגוגיות של הרשות: אין לי כאן שום ספק ושום בעיה.

עמירה חיים: באשר לרווחה החינוכית: היא נכנסה למגזר הבדואי רק בשנתיים האחרונות.

עמירה חיים: זה תקציב נוסף שמועבר לרשויות המקומיות דרך משרד החינוך מאגף שח"ר.

עמירה חיים: הקמנו בכל המקומות ועדות היגוי שמחלקות את הכספים.

עמירה חיים: בראש ועדת היגוי יושב מפקח.

טלב אלסאנע: מי הם חברי הוועדה?

עמירה חיים: אלה כספים של משרד חינוך.

עמירה חיים: אני לא מדברת עכשיו רק על רשות החינוך לבדואים.

עמירה חיים: ברשות החינוך לבדואים כל התקציב הוא ממשרד החינוך.

עמירה חיים: ניקח לדוגמה רשות מקומית אחרת, כמו אשקלון.

עמירה חיים: היושב-ראש הוא תמיד מפקח.

טלב אלסאנע: אנחנו מדברים על רשות החינוך לבדואים.

עמירה חיים: תמיד היושב-ראש הוא מפקח וכן יושבים בוועדה מפקחים של הישוב והרשות המקומית.

עמירה חיים: תמיד הכספים עוברים דרך הרשות המקומית.

טלב אלסאנע: אנחנו מדברים על משהו קונקרטי.

טלב אלסאנע: הדבר הזה מחייב הבהרה.

טלב אלסאנע: את אומרת שיושבים מפקח, נציג רשות מקומית ויושב-ראש רשות מקומית.

טלב אלסאנע: אבל אנחנו כאן מדברים על אזור שאין בו רשות מקומית, הישובים הלא מוכרים.

טלב אלסאנע: אז מי יושב בוועדה לחלוקת תקציב הרווחה החינוכית?

טלב אלסאנע: מי החברים בוועדה הזאת?

עמירה חיים: תיכף נימנה אותם.

עמירה חיים: כמו שבעיר אחרת יושב מנהל מחלקת חינוך, כאן יושב מר משה שוחט.

עמירה חיים: הוא נציג הרשות המקומית.

טלב אלסאנע: איך עושים את החלוקה?

עטייה אבו טהה: אני המפקח של הפזורה.

עטייה אבו טהה: כמה מלים לגבי המורים ומספר התלמידים.

עטייה אבו טהה: אני אחראי על כל הפזורה, מכיתה א' עד כיתה ט'.

עטייה אבו טהה: יש לי 406 מורים, שמתוכם 138 צפוניים ו-268 דרומיים.

עטייה אבו טהה: יש 270 כיתות שבהן לומדים 8,288 תלמידים.

עטייה אבו טהה: בסך הכל יש לנו 10,936 שעות תקן.

טלב אלסאנע: האם בבתי-הספר שעליהם אתה אחראי יש גם כיתות מאזבסט?

עטייה אבו טהה: מתוך 406 המורים יש רק 13 מורים בלתי מוסמכים, שייכנסו להסמכה עוד 2-3 שבועות.

עטייה אבו טהה: לגבי הרווחה החינוכית: אני קצת מופתע מחבר הכנסת אלסאנע.

עטייה אבו טהה: אנחנו עשינו סיור ביחד.

עטייה אבו טהה: אני קצת המום מכך שאמרת שלא ראית מאומה ברווחה חינוכית.

עטייה אבו טהה: זה לא הוגן.

טלב אלסאנע: אמרתי שאנחנו שאלנו מנהלי בתי-ספר אם הם קיבלו הודעה על התקציב המיועד לבתי-הספר.

טלב אלסאנע: אף מנהל לא ענה בחיוב, שהוא יודע מה תקציב הרווחה החינוכית המיועד לו.

טלב אלסאנע: באל-פורה ובעוד שני בתי-ספר בכלל לא ידעו שיש תקציב לרווחה חינוכית.

טלב אלסאנע: הם שאלו אותנו מה זה בכלל.

טלב אלסאנע: זה מה שהיה.

טלב אלסאנע: אם יש לך חלוקה של תקציבים לבתי-ספר, כמה מגיע לכל בית-ספר בתקציב רווחה חינוכית, אשמח לשמוע על כך.

עטייה אבו טהה: חלוקת תקציבים אין לי.

עמירה חיים: אני מקבלת את ההערה.

עמירה חיים: ההערה מופנית אלי.

עמירה חיים: מנהל בית-ספר חייב לדעת מה תקציב הרווחה החינוכית שעומד לרשותו, נקודה.

עמירה חיים: מנהל חדש באל-פורה, מנהל כושל במקום אחר, לא משנה - זה לטיפולי.

עמירה חיים: האחריות שלנו היא טוטלית בקטע הזה.

עמירה חיים: אנחנו צריכים לוודא שמנהל יודע בדיוק איך מתחלק התקציב של הרווחה החינוכית.

עמירה חיים: אם לא עשינו את זה, אז אנחנו לא בסדר.

עמירה חיים: זה לטיפולי.

עמירה חיים: תקבל בכתב את החלוקה.

טלב אלסאנע: אני מקבל את התשובה זאת.

תמר גוז'נסקי: מה היה תקציב הרווחה הכולל?

עמירה חיים: התקציב לרווחה החינוכית לשנת הלימודים הנוכחית הוא 1.45 מיליון שקל.

עמירה חיים: תקבלו מסמך, כמו שצריך.

עמירה חיים: אני אעיר למנהלים על כך, המנהלים חייבים לדעת, זה מינהל תקין.

עמירה חיים: אשמח לשמוע על כל בעיה שעולה, אני אומרת בכל הרצינות.

עטייה אבו טהה: אני יכול לפרט מה שיש לנו ברווחה חינוכית, אבל בלי תקציבים.

טלב אלסאנע: אנחנו רוצים לדעת מה התקציבים.

טלב אלסאנע: שלחו ילדים למרכז ג'ו אלון, שלחו לכאן ולשם.

טלב אלסאנע: לדעתי זה לא תשובה.

עטייה אבו טהה: בפזורה יש לנו בתי-ספר; יש לנו את תנועת הצופים; יש לנו ספרים וספריות בגנים; אנחנו עורכים סיורים במרכז ג'ו אלון, במוזיאון לבדואים; אנחנו מלווים מנהלים מחברת "מקום", בליווי אישי ובליווי קבוצתי; יש לנו בפזורה את פרויקט "פרח"; יש לנו בבתי-ספר פרויקט שנקרא "סיירות ושדאות" (מהמלה שדה).

עטייה אבו טהה: אלה פחות או יותר הפרויקטים.

טלב אלסאנע: אחת הבעיות בנושא הזה היא שיש כאן תקציב מוגדר.

טלב אלסאנע: לדעתי עלינו לסמוך על המנהלים שיבנו תכנית, כי הם יודעים מה הצרכים של בית-הספר, והם יחלקו את השעות הרבות הללו על-פי הצרכים של התלמידים.

טלב אלסאנע: לא יכול להיות שהרשות תחליט עבור בית-הספר שהתלמידים שם יילקחו למרכז ג'ו אלון.

טלב אלסאנע: תגדירו למנהל את התקציב והוא יקיים פעילות שרלוונטית לאותו בית-ספר.

עמירה חיים: המפקחים אחראים על התכנית.

טלב אלסאנע: המנהלים אינם שותפים כעת לתכניות.

טלב אלסאנע: אנחנו רוצים לדעת מה התקציב המוגדר לכל בית-ספר, מה התכניות ומה העלות של התכניות.

עמירה חיים: אני מתחייבת שוועדת ההיגוי של הרווחה החינוכית של הפזורה, שתתכנס אצלי, כאשר אני יושבת-ראש אותה ישיבה, תבדוק עד הפסיק האחרון.

תמר גוז'נסקי: מר ציון שבת, מהמינהל הפדגוגי במשרד החינוך, משתתף באופן קבוע בישיבות ומתמצא בנושאים.

תמר גוז'נסקי: מאוד נשמח אם תתרום לנו.

תמר גוז'נסקי: בבקשה, אדוני.

ציון שבת: יש לנו שותף אמיץ בניהול מוסדות החינוך - הרשות המקומית.

ציון שבת: הרשות המקומית בכל מקום היא השותף הקבוע של המשרד לניהול ותפעול של מוסדות החינוך.

ציון שבת: שואלים למה רשות חינוך לבדואים?

ציון שבת: במקרה הזה נוצר כלי שהוא חלופה לרשות מקומית, זה ברור לכולם, כי אין רשות מקומית.

ציון שבת: בלי כלי שמתפעל עד הפרט האחרון את הבנלי: את החשמל, את הטלפון, את המים, את העפרונות - אי אפשר להפעיל מערכת, הדברים הקטנים האלה נופלים.

ציון שבת: אני לא הייתי כאן לפני 16-20 שנים, אבל זאת היתה הסיבה להקמת הרשות, בשביל לעשות את הדברים האלה.

ציון שבת: התפקיד של הרשות לדאוג לתפעול השוטף של המערכת.

ציון שבת: כל תקציב שהמשרד מעביר לרשות הוא תקציב של תפעול ולא תקציב שנוגע לתחום הפדגוגיה וההוראה בתוך בית-הספר.

ציון שבת: זה צריך להיות ברור.

ציון שבת: אני לא אומר את זה מתוך שיפוט למה שנעשה על-ידי הרשות עד עכשיו, אם זה טוב או לא טוב.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים על העקרון.

טלב אלסאנע: לגבי העקרון אין מחלוקת.

ציון שבת: גם הוועדה שעובדת ממש בימים אלה מטעם המשרד תביא את המלצותיה בהתאם לעקרון הזה.

ציון שבת: המרכיבים של הרשות, המבנה של הרשות, איוש הרשות, תיאור התפקיד של מנכ"ל הרשות, התקציבים שיגיעו לרשות - כולם נקבעים על-פי הראייה הזאת, שאנחנו אמורים להעמיד לרשות הפזורה את הכלי הטוב ביותר כדי שאפשר יהיה להמשיך לתפעל את המערכת.

ציון שבת: אין "אבא" במובן השוטף.

ציון שבת: לכן אי אפשר לבוא ולומר שמנהלת המחוז יכולה להפעיל את הכל ושלא צריך בכלל רשות.

ציון שבת: מנהלת המחוז צריכה להפעיל את מוסדות החינוך ולא את מה שקשור לתפעול השוטף.

ציון שבת: ככה זה עובד, אין מה לעשות.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להקשות עליך.

תמר גוז'נסקי: במקומות בהם יש רשות מקומית, הרשות המקומית היא לא רק שותפה להחלטות אלא היא גם מכניסה כסף, יש השתתפות של הרשות המקומית במימון צדדים מסוימים של מערכת החינוך.

תמר גוז'נסקי: במקרה שלנו המימון הוא כולו על חשבון משרד החינוך.

תמר גוז'נסקי: אני קוראת למשל שלרשות החינוך לבדואים יש מימון ל-3 תקנים של פסיכולוגים.

תמר גוז'נסקי: אני שואלת, למה שגברת עמירה חיים, כמנהלת המחוז, לא תקבל 3 תקנים של פסיכולוגים, שזאת עבודה חינוכית פדגוגית לחלוטין?

ציון שבת: המשרד לא מעסיק פסיכולוגים.

תמר גוז'נסקי: אני שואלת מדוע.

תמר גוז'נסקי: ממילא אין לך השתתפות של הרשות המקומית.

תמר גוז'נסקי: קציני ביקור סדיר: יכולה רשות החינוך לבדואים להעסיק, אבל גם גברת עמירה חיים יכולה להעסיק.

תמר גוז'נסקי: כלומר, אני חושבת שלפחות הייתם צריכים להבהיר שיש רשות שעוסקת בבניינים, בכבישי גישה, בציוד, בגנרטורים וכן הלאה ואילו יתר הדברים - לפחות את זה תעבירו לחלוקה, בגלל שאין השתתפות של הרשות המקומית.

ציון שבת: דווקא הדוגמאות שאת הבאת הן מצוינות כדי הצביע למה באמת צריך רשות.

ציון שבת: גם פסיכולוגים וגם קציני ביקור סדיר לא מועסקים על-ידי משרד החינוך.

ציון שבת: אין למשרד החינוך דרך להעסיק פסיכולוגים וקציני ביקור סדיר.

ציון שבת: הכל נעשה דרך הרשויות, לא רק כאן אלא בכל רחבי הארץ.

ציון שבת: המשרד מעביר את התקציב לרשויות המקומיות, בדרך כלל במאצ'ינג כלשהו (70% המשרד ו-30% הרשות המקומית), אבל ההעסקה היא דרך הרשות המקומיות.

ציון שבת: גיוס כוח האדם הוא באישור המשרד אבל על-ידי הרשות המקומית.

ציון שבת: המשרד צריך את הכלי הזה כי הוא איננו רשאי להעסיק בתקנים פסיכולוגים לבתי-הספר או קציני ביקור סדיר.

ציון שבת: בדיוק זה תפקידה של הרשות.

טלב אלסאנע: אין מחלוקת לגבי הצורך בקיומה של הרשות.

טלב אלסאנע: בהיעדר סטטוס מוניציפלי אחר, הרשות תמלא את התפקיד הזה.

טלב אלסאנע: השאלה היא לגבי סולם העדיפויות, חלוקת התקציבים, ההשקעה.

טלב אלסאנע: ראינו שמשקיעים בשכירות למשרדים חצי מיליון שקל ומצד שני יש לנו כיתות עם אזבסט.

טלב אלסאנע: במקום להשקיע את התקציב הזה במערכת החינוך, משקיעים אותו בדברים מנהליים.

טלב אלסאנע: דבר נוסף, במקום שרשות החינוך לבדואים תרכוש למשל ספרים לגנים היא מעסיקה חברה על מנת שאותה חברה תרכוש ספרים לגנים, כדי שיהיו עוד ועוד קבלנים.

טלב אלסאנע: בסופו של דבר התקציב הולך על הרבה קבלני-משנה ולא מגיע לייעד.

ציון שבת: לא אכנס לפרטים אבל גם רשויות מקומיות עושות את זה.

ציון שבת: הרי רשות מקומית רגילה לא עושה את כל הפעולות דרך המכניזמים הרגילים שלה אלא היא מוציאה דברים במכרזים ומפעילה קבלנים.

ציון שבת: נכון שיש הוצאות על תיווך, זה גוזר קופונים באמצע.

ציון שבת: לגבי המבנה והשאלה מי יושב בהנהלת הרשות: אנחנו מדברים בחברה הישראלית ולא במשהו שלקוח מאיזה מקום אחר.

ציון שבת: ההנהלה הציבורית אמורה לייצג את הציבור.

ציון שבת: השייחים הם נבחרי הציבור.

עאיש אלאטרש: מי בחר אותם?

ציון שבת: עד שלא יוגדר הדבר הזה, זה פתוח.

ציון שבת: אין שום נוסחה שאי אפשר לשנות אותה.

ציון שבת: זה לא משהו שנקבע.

טלב אלסאנע: למה לא תמנו שייחים כמנהלי בתי-ספר?

טלב אלסאנע: צריך להיות קצת היגיון.

עקל אלאטרש: חבר הכנסת טלב אלסאנע, חברי הרשות לא שייכים אליך ולכן אתה תמיד תבקר אותם, זה ברור לי.

טלב אלסאנע: הוויכוח הוא לא אישי.

טלב אלסאנע: אני מכבד אותך.

ציון שבת: אלה העקרונות שמובילים אותנו.

ציון שבת: בגלל זה צריך רשות וכך אנחנו נבנה, גם בהמלצות של הוועדה החדשה, את הכיוון של הרשות.

תמר גוז'נסקי: האם אתה מלווה את הרשות בתפקוד שלה?

תמר גוז'נסקי: האם יש לך תפקיד כלשהו בנושא הזה?

ציון שבת: בתפקוד השוטף - רק בצד של קביעת המשאבים ומענה לצרכים כפי שהם מוצגים על-ידי המחוז ועל-ידי הרשות, אבל לא בניהול השוטף.

תמר גוז'נסקי: למי אמורה הרשות למסור דוח על ישיבותיה למשל?

ציון שבת: אם אני מבין נכון, למחוז.

תמר גוז'נסקי: כלומר, כדי לקבל את הכסף הם באים אליכם, ואילו דוחות הם צריכים למסור למחוז?

ציון שבת: דוחות על התקציב, על כל החלק הכספי, הם חייבים לדווח למי שנותן להם, כלומר לנו.

תמר גוז'נסקי: אם זה תאגיד, יש לו הנהלה.

תמר גוז'נסקי: מדוע אתם לא מזמינים את ההנהלה לישיבות?

תמר גוז'נסקי: מדוע רק מר שוחט משתתף בהן?

ציון שבת: זה נגזרת של צורת העבודה שלנו מול רשויות.

ציון שבת: אנחנו לא מזמינים את כל העיריה או את כל חברי המועצה המקומית אלינו במהלך הניהול השוטף.

ציון שבת: אנחנו מזמינים תמיד את הקודקוד, מנכ"ל העיריה או ראש העיריה, שהם מחליטים את מי הם שולחים.

ציון שבת: במקרה הזה יש אדם המנהל את העסק והוא עובד מולנו.

ציון שבת: הוא חייב לתת דין וחשבון.

תמר גוז'נסקי: האם אתה חושב שזה תקין שאדם אחד מנהל עסק כזה ששווה 53 מיליון שקל?

ציון שבת: השאלה יהא מה זה לנהל לבד.

ציון שבת: אם גברתי שואלת האם זה תקין שהוא היחידי שבא אלינו ונמצא איתנו במגע, נראה לי שזה תקין.

ציון שבת: השאלה היא האם הוא מנהל לבד או שהוא מייצג קבוצה אחרת שלה הוא מוסר דין וחשבון.

ציון שבת: זה מה שצריך להיות, בעיני לפחות, שהוא יקבל אישורים מהקבוצה שהוא שליח שלה.

תמר גוז'נסקי: אתה יודע שזה לא קורה.

ציון שבת: אני לא יודע, ממש לא.

תמר גוז'נסקי: אתה יודע שזה כן קורה?

ציון שבת: לא.

תמר גוז'נסקי: אתה לא יודע אם זה קורה או לא קורה.

עמירה חיים: אני אדווח על זה.

טלב אלסאנע: מה ההרכב של ועדות המכרזים?

טלב אלסאנע: מה ההרכב של ועדת הבקורת על הפעילות של הרשות?

תמר גוז'נסקי: הוא לא אחראי על הנושא הזה.

שמוליק דוד: אין להם דוח בקורת.

שמוליק דוד: זאת הבעיה.

טלב אלסאנע: האם הגוף הזה מבוקר?

ציון שבת: נשאלתי כאן על צורת ניהול המשא ומתן בין המטה לבין הרשות.

תמר גוז'נסקי: אני מציעה לכולנו להקשיב טוב לתשובות שניתנות.

תמר גוז'נסקי: זה מאוד חשוב.

תמר גוז'נסקי: לא כדאי שתדברו ביניכם.

תמר גוז'נסקי: יש לכם הזדמנות לשמוע תשובות.

תמר גוז'נסקי: יכול להיות שהתשובות האלה לא מספקות אותנו, יכול להיות שאנחנו שואלים את מר שבת על דברים שאינם בסמכותו והוא לא יכול להשיב.

תמר גוז'נסקי: הוא אומר מה שיש בסמכותו.

תמר גוז'נסקי: לאט לאט מתבהרת פה תמונה, לפחות מה ידוע ומה לא ידוע.

תמר גוז'נסקי: בואו נקשיב.

תמר גוז'נסקי: מר שבת, האם יש לך איזה בשורה טובה על גני ילדים?

תמר גוז'נסקי: על איזה תכנית בינוי מדהימה במסגרת הקיצוצים השנה?

ציון שבת: לא.

תמר גוז'נסקי: אתמול שמעתי את שרת החינוך - אפרופו קיצוצים - מספרת שהיא הולכת לפטר 4,000 מורים לרגל הקיצוץ הרוחבי האחרון.

תמר גוז'נסקי: אני לא יודעת עד כמה זה נוגע לנגב.

עמירה חיים: זה כמעט ולא נוגע לנגב.

עמירה חיים: הקיצוץ האחרון ידלג עלינו.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים עכשיו לא על תכניות נוספות אלא על קיצוץ בבשר החי, קיצוץ בשעות הלימודים ובכל הדברים האלה.

תמר גוז'נסקי: מר שבת, תודה רבה.

תמר גוז'נסקי: נמצאת איתנו גברת שולה מור.

תמר גוז'נסקי: האם את רוצה להרחיב על דרך הניהול הכספי ואיך מתקבלות ההחלטות הכספיות?

תמר גוז'נסקי: איך למשל מתקבלות ההחלטות מה יהיה תקציב הרשות?

שולמית מור: רשות החינוך לבדואים מבחינתנו, כל זמן שמשרד הפנים לא החליט אחרת, היא רשות מקומית לכל דבר.

שולמית מור: בתור שכזאת הקריטריונים לגבי תשלומים המיועדים למורים וגננות, קציני ביקור סדיר ופסיכולוגים זהים לאלה שנקבעים בכל רשות מקומית אחרת.

שולמית מור: מעבר לכך, היות ולרשות החינוך לבדואים אין בעצם "אבא", אין לה מאיפה לחיות, אין לה ארנונה כמו ברשויות מקומיות אחרות, אי לכך בשנת 1999 לראשונה התייחסנו לקטע הזה בצורה רצינית ועובדים מסוימים, שהם עובדי הרשות, הפקידים ומרכז ההסעות אושרו בתקציב משרד החינוך.

תמר גוז'נסקי: מה זאת אומרת "לראשונה"?

תמר גוז'נסקי: מה היה קודם?

תמר גוז'נסקי: היה תקציב גלובלי?

שולמית מור: לפני כן לא היה להם תקציב.

שולמית מור: היו שירותים אבל ההפעלה של רשות החינוך לבדואים היתה על-ידי איגום של משאבים שאולי הם הצליחו לחסוך מדברים אחרים.

שולמית מור: אנחנו באנו ואמרנו שאנחנו רוצים שהכסף שמיועד לצרכי בתי-הספר וגני הילדים יהיה כמו ברשויות המקומיות.

שולמית מור: פה אמרנו שאנחנו רוצים שזה יגיע לבית-הספר במישרין ולכן משרד החינוך מצא לנכון לתקצב את כל המינהלת של רשות החינוך לבדואים.

שולמית מור: מעבר לזה, בשל מספר התלמידים הרב שגרים בפזורה ויוצאים ללמוד בחוץ, בישובי הקבע, כאשר הרשויות המקומיות לא הסכימו לקבל אותם - משרד האוצר נענה לנו חד-משמעית ואיפשר למשרד החינוך לממן את אגרת תלמידי חוץ, מה שלא נעשה ברשויות אחרות.

שולמית מור: זה למעלה מ-7 מיליון שקל בשנה שמועברים לרשויות המקומיות בישובי הקבע.

שולמית מור: זה תקציב ההפעלה המאושר.

שולמית מור: כל התקציבים האחרים נקבעים במקום.

תמר גוז'נסקי: בהתחשב בהוצאה המאוד גבוהה להסעות שיש בתקציב הרשות, האם בישיבות של המשרד עלתה ההצעה להקים בית-ספר תיכון בריכוז מסוים כזה או אחר?

תמר גוז'נסקי: זה יעלה כסף אך לעומת זה יוזיל את ההוצאות על ההסעות הבלתי אפשריות.

שולמית מור: זה לא נדון במשרד הראשי.

שולמית מור: זה נעשה במחוז.

תמר גוז'נסקי: אתן לך דוגמה.

תמר גוז'נסקי: נניח שרשות מקומית כלשהי, הרשות המקומית שאנחנו מתארחים בה או רשות אחרת, שלוחצת ואומרת: יש לנו אלף ילדים בגילאים 15-17 ואנחנו דורשים עבורם בית-ספר תיכון.

תמר גוז'נסקי: היא לוחמת על זה וצועקת, צורחת וצווחת.

תמר גוז'נסקי: במקרה הזה, האם זה לא תפקיד רשות החינוך לבדואים לבוא ולדרוש הקמת בתי-ספר תיכון, אם היא ממלאת מקום של הרשות המקומית?

תמר גוז'נסקי: אני לא רואה במסמכים שבכלל מישהו ברשות העביר אליכם דרישה כזאת.

שולמית מור: זה בא באמצעות המחוז ולא מגיע אלינו.

תמר גוז'נסקי: ברשות מקומית אנחנו מבינים מי מייצג את התלמידים - מי שנבחר.

תמר גוז'נסקי: אבל פה, מי מייצג את האינטרס של התלמידים, שיהיו בתי-ספר בישובים הלא מוכרים?

ציון שבת: השתתפתי בעשרות דיונים עם מנכ"ל הרשות, עם אגף הפיקוח של המשרד, עם השרה ועם המנכ"לית על בינוי ועל פיתוח.

ציון שבת: כשהייתי עוזר שר החינוך הקודם, חבר הכנסת יוסי שריד, מנכ"ל הרשות השתתף בעשרות דיונים על בעיית הבינוי והפיתוח של מוסדות החינוך בקרב הבדואים.

תמר גוז'נסקי: מה השיקול לא לפתוח בתי-ספר תיכון?

טלב אלסאנע: אני חושב שהיתה החלטה להקים שני בתי-ספר.

ציון שבת: אני לא יכול ולא רוצה להיכנס לזה.

ציון שבת: צריך את הדיון הזה לנהל עם מר שמחה שניאור, ראש מינהל הפיתוח, שאצלו כל הפניות.

איתן מיכאלי: זה לא נוגע לשיקול הדעת של מר שמחה שניאור.

איתן מיכאלי: זה שיקול פוליטי.

תמר גוז'נסקי: כדאי לכם להקשיב למידע הזה, תאמינו לי.

תמר גוז'נסקי: נעבור לנציגת הלשכה המשפטית.

תמר גוז'נסקי: מה יש לך להגיד לגבי ההערות הביקורתיות ששמענו לגבי המבנה, הניהול וכולי?

תמר גוז'נסקי: בסופו של דבר זה אמנם תאגיד אבל הוא תאגיד של משרד החינוך.

תמר גוז'נסקי: משרד החינוך אמור לדאוג לכך שהניהול שלו יהיה תקין, לפי כל החוקים הקיימים במדינה.

תמר גוז'נסקי: מה יש לך לומר לנו?

סופי אורטשקנזי: קודם כל, יש שתי עתירות שהוגשו בעניין הזה.

סופי אורטשקנזי: אנחנו דנים פה בדיוק בעניינים שרלוונטיים לעתירות.

תמר גוז'נסקי: האם השאלה אם יתקיימו ישיבות היא רלוונטית לעתירה?

סופי אורטשקנזי: העתירה נוגעת לנושאים שמועלים כרגע בוועדה: נושא התפקוד של הרשות, נושא הצורך במבנה הזה, נושא התקציבים.

סופי אורטשקנזי: עוד לפני שהוגשו שתי העתירות מונתה ועדה, בעקבות הדוח של מר דורון מור.

סופי אורטשקנזי: תפקיד הבוחן לבדוק את נחיצותה של הרשות בכלל ואת נחיצותה במתכונת הקיימת כיום.

סופי אורטשקנזי: כלומר, תפקידו לבדוק את התפקוד של מר משה שוחט ולהציע דרכים להתייעלות ולשיפור המערכת.

סופי אורטשקנזי: הבודק צריך לסיים את עבודתו ממש בימים הקרובים.

סופי אורטשקנזי: הדוח יוגש להנהלת המשרד, למנכ"לית, ועל סמך זה היא תקבל המלצות ותגבש מדיניות.

סופי אורטשקנזי: אנחנו נשמח לקבל כל הערה לצורך גיבוש המדיניות העתידית.

תמר גוז'נסקי: מי שרוצה לשלוח לכם הערות, מה עליו לעשות?

סופי אורטשקנזי: שיישלח למנכ"לית המשרד.

סופי אורטשקנזי: אנחנו נשמח.

תמר גוז'נסקי: כל מי שיש לו הערות, שיישלח אותן למנכ"לית המשרד.

תמר גוז'נסקי: יש לי שאלה, כמה תאגידים יש למשרד החינוך?

סופי אורטשקנזי: אני לא יודעת.

סופי אורטשקנזי: אני יודעת שרשויות חינוך מקומיות היו במחוז צפון, מאחר שמשרד הפנים לא בדיוק עשה את העבודה שלו בעניין ההכרה ברשויות ונתגלה קושי, אבל המגמה היא להפסיק עם זה.

סופי אורטשקנזי: דרך אגב, משרד הפנים פרסם הודעה בשבוע שעבר לגבי כוונתו להקים ישוב קבע בפזורה הבדואית.

סופי אורטשקנזי: אנחנו מאוד נשמח לעמוד איתם בקשר.

סופי אורטשקנזי: מאוד נשמח שיעזרו לנו במידת הצורך כשנגבש את המדיניות העתידית.

סופי אורטשקנזי: כלומר, אנחנו בשלב של גיבוש.

תמר גוז'נסקי: בתור לשכה משפטית של משרד החינוך, מה הייעוץ המשפטי שאתם נותנים לתאגיד שכפוף לכם?

סופי אורטשקנזי: מזערי ביותר.

תמר גוז'נסקי: למה?

סופי אורטשקנזי: כי הגוף הזה איננו גוף של משרד החינוך.

טלב אלסאנע: הוא אישיות משפטית עצמאית.

סופי אורטשקנזי: אני נותנת ייעוץ משפטי לכל רשות מקומית שפונה אלי בכל שאלה.

סופי אורטשקנזי: זה התפקיד של הלשכה המשפטית של משרד החינוך.

תמר גוז'נסקי: מי לפי דעתך צריך לעשות את הבקרה לגבי הניהול התקין, לפי החוק?

סופי אורטשקנזי: משרד החינוך, מאחר שהוא מתקצב את הרשות במאה אחוז, יכול לשלוח את מבקר הפנים שלו כדי לבדוק את הנעשה ברשות.

תמר גוז'נסקי: האם ידוע לך אם הוא שלח אי פעם את מבקר הפנים?

סופי אורטשקנזי: אני יודעת שהוא נשלח פעמיים עד כה.

תמר גוז'נסקי: האם לרשות החינוך לבדואים יש ייעוץ משפטי קבוע?

סופי אורטשקנזי: לא.

תמר גוז'נסקי: האם מבחינה משפטית יכול להיות תאגיד שאין לו יעוץ משפטי?

סופי אורטשקנזי: אני לא יודעת.

סופי אורטשקנזי: אני יכולה לספר שלפני כשנתיים פנתה אלינו פרקליטות מחוז דרום בעניין תביעה שהוגשה נגד הרשות בגין הסעות.

סופי אורטשקנזי: הפרקליטות אמרה לנו: "מדובר ברשות שמתוקצבת 100% על-ידי משרד החינוך.

סופי אורטשקנזי: למה שייקחו ייעוץ משפטי חיצוני?

סופי אורטשקנזי: אין לה ייעוץ משפטי.

סופי אורטשקנזי: אולי תעזרו?

סופי אורטשקנזי: אולי בכלל נגיש את התגובות ביחד, מאחר והתקציב מגיע ממשרד החינוך בסופו של דבר ומכיוון שאם הרשות תחויב בפיצוי אז מי שישלם זה משרד החינוך".

סופי אורטשקנזי: משרד המשפטים ביקש שניתן ייצוג משפטי לרשות.

סופי אורטשקנזי: לכן מצאנו לנכון להתערב, נכנסנו למסגרת הזאת והתייעצנו עם הפרקליטות איך לענות על התביעה ומה לעשות.

סופי אורטשקנזי: פעם אחרת מר שוחט ביקש לקבל ייעוץ משפטי לפני כשנתיים.

סופי אורטשקנזי: הפנייה הגיע לעו"ד דורית מורג וכן לחשב.

סופי אורטשקנזי: אני עצמי לא מקבלת את כל הפניות.

סופי אורטשקנזי: לפעמים אני מקבלת שאלות ואני עונה ישירות.

סופי אורטשקנזי: מספר התביעות במחוז דרום הוא מזערי לחלוטין.

סופי אורטשקנזי: אם תישאל שאלה כזאת או אחרת, אנחנו מוכנים לתת סיוע טלפוני.

תמר גוז'נסקי: האם אתם כלשכה משפטית לא מקיימים בקרה קבועה?

סופי אורטשקנזי: לא.

סופי אורטשקנזי: במסגרת גיבוש המדיניות אני חושבת שזה גם שאלה שצריכה להיבדק.

טלב אלסאנע: הרשות היא לא תאגיד במובן הפורמלי.

טלב אלסאנע: בדרך כלל כשיש תאגידים, כמו רשות השידור או רשות הנמלים, אז יש חוק שמסדיר את העניין.

תמר גוז'נסקי: זה תאגיד אבל לא חברה ממשלתית.

תמר גוז'נסקי: אתה מדבר על חברות ממשלתיות, שזה סיפור אחר.

טלב אלסאנע: רשות השידור זה לא חברה ממשלתית.

תמר גוז'נסקי: רשות השידור היא חברה ממשלתית שמנהלת פעילות כלכלית.

תמר גוז'נסקי: היא גובה כסף, היא מוכרת.

שמוליק דוד: היא תאגיד שבחוק, מכוח סעיף 1 שמגדיר אותה כתאגיד שבחוק.

טלב אלסאנע: נראה לי שיש ניגוד אינטרסים במקרה כזה.

טלב אלסאנע: הרשות עצמה מייצגת את משרד החינוך, מצד אחד, אך כרשות מקומית היא גם מייצגת את התושבים, מצד שני.

טלב אלסאנע: המופקד עליה הוא מנהל המחוז, מצד אחד, אך היא מייצגת את התושבים מצד שני.

טלב אלסאנע: יש לה שני כובעים בעת ובעונה אחת.

טלב אלסאנע: השאלה השניה, בתקציב 2002 אני רואה שיש הוצאות משפטיות, 250,000 שקלים, והוצאה בפועל של 376,000 שקלים.

טלב אלסאנע: מה זה?

סופי אורטשקנזי: אני לא יודעת.

עמירה חיים: תקציב 2002 עוד לא קיבל אישור.

עמירה חיים: זה הצעה.

עמירה חיים: בין התקציבים שמועברים לרשות מקומית כלשהי, יש תקציבים שהם בבקרה של הרשות ויש תקציבים שהם בבקרה שוטפת של המשרד.

עמירה חיים: כל תקציב הרווחה החינוכית - אני חותמת עליו, על כל אגורה, כך שהרשות המקומית היא רק צינור.

עמירה חיים: אני אחראית על הבקרה.

עמירה חיים: אם יש בעיה כלשהי ברווחה החינוכית, אני צריכה לתת עליה דין וחשבון.

עמירה חיים: כמו למשל, השקעות מיוחדות שלקחנו על עצמנו להשקיע, 410,000 שקלים שהעברנו השנה לתכנית שנקראת "ניצני הוראה".

עמירה חיים: העברנו את זה לתוך הרשויות.

עמירה חיים: לקחנו תלמידים בכיתות י'-יב' שלומדים כמה שעות שבועיות עם מורים של הסמינרים כדי שבעוד 3 שנים ייכנסו לתוך המכללות.

עמירה חיים: ככה אנחנו פותרים את הבעיה של המורים המוסמכים.

עמירה חיים: זאת תכנית נהדרת שפועלת ב-8 בתי-ספר מקיפים.

עמירה חיים: את זה אני מעבירה דרך הרשויות, זה כסף שלי.

עמירה חיים: אני עצמי עושה בקרה על הכסף הזה.

עמירה חיים: בעניין ההשקעות לתוך בתי-הספר: לקחנו השנה כמות של שעות שבועיות, מעבר לשעות ההוראה, עד שאנחנו נמצאים בעודפים של שעות.

עמירה חיים: הכנסנו עכשיו 17,233 שעות בודדות לבתי-הספר רק לתגבורים לימודיים במעברים, בין ו'-ז' ובין ט'-י' והכנה לבגרויות.

עמירה חיים: אנחנו נמצאים בעודפים בבתי-הספר.

תמר גוז'נסקי: את מספרת רק על הפזורה או על בכלל?

עמירה חיים: אני מספרת על בכלל, אבל הפזורה מקבלת נתח גדול יחסית.

עמירה חיים: אין שום בעיה.

עמירה חיים: מבחינת הפזורה והחזקת בתי-הספר: בכל בתי-הספר יש מעבדות.

עמירה חיים: יש 16 בתי-ספר יסודיים בפזורה, עד כיתה ט'.

עמירה חיים: אני מדברת רק עליהם עכשיו.

עמירה חיים: ההשקעה הכללית כוללת השתלמויות מורים, מעבדות וכדומה.

עמירה חיים: לא אכנס לפירוט.

עמירה חיים: אתן רק כמה נתונים לגבי הפזורה ובזה אסיים.

עמירה חיים: 80 גגות אזבסט הוחלפו וכל השאר יוחלפו, השנה ובתחילת השנה הבאה.

עמירה חיים: אנחנו את העניין הזה סוגרים.

עמירה חיים: עוד לא סגרתי את זה לצערי במגזר היהודי, יש עדיין גגות אזבסט בכמה ישובים קטנים.

עמירה חיים: אנחנו בתהליך ואני מאוד מקווה שנעמוד בזה; הותקנו 16 מכשירים של מים חמים/קרים; בכל בתי-הספר יש מחשבים - לכל בית-ספר בפזורה יש תקציב למיחשוב; יש חשמל ומים.

איתן מיכאלי: זה לא מפריע ליחס של 1 ל-10 שהיה מקובל בעבר.

עמירה חיים: במחוז דרום לא הגענו ליחס של 1 ל-10 גם בבתי-ספר אחרים אבל אנחנו פועלים בשלבים.

עמירה חיים: אני אומרת מה יש היום.

טלב אלסאנע: היחס הוא 1:40 - 20 מחשבים לבית-ספר של 800 תלמידים.

עמירה חיים: אני האדם האחרון שיאמר שאין מצוקות והאדם האחרון שיאמר שלא צריך לסגור פערים שקיימים.

עמירה חיים: אני רק רוצה להצביע, לא על כך שהכל בסדר אלא על שאנחנו ממלאים את הכוס.

עמירה חיים: כרגע חצי הכוס ריקה, אבל חצי הכוס גם מלאה.

תמר גוז'נסקי: נעצור פה לרגע כי הזמן קצר.

תמר גוז'נסקי: משתתפים איתנו גם אנשים מרשות החינוך לבדואים ונציגים של ארגונים.

עקל אלאטרש: קודם כל, תבורכו על כך שבאתם לנגב.

עקל אלאטרש: אנחנו מאוד שמחים לראות אתכם.

עקל אלאטרש: אני מזמין אתכם לאחד מבתי-הספר שעליהם אחראית רשות החינוך לבדואים, אחד מ-16 בתי-הספר.

עקל אלאטרש: אתם מוזמנים לבקר באיזה בית-ספר שתבחרו ולראות במו עיניכם מה העשייה שם.

עקל אלאטרש: אנחנו לא אומרים שהכל מאה אחוז.

עקל אלאטרש: אני מצטער מאוד ורוצה לרענן את הזיכרון של חבר הכנסת טלב אלסאנע, שגם היה לנו פעם חבר כנסת בדואי שהוא לא אקדמאי.

עקל אלאטרש: זה לא אומר.

עקל אלאטרש: בשביל להיות חברי רשות חינוך אני חושבת שלא חייבים להיות אקדמאים.

תמר גוז'נסקי: לפי החוק - כן.

עקל אלאטרש: אני חושב שאם אנחנו כחברי רשות החינוך לא נוכל לתרום, אנחנו נקום ונתפטר.

עסאם מח'ול: הוויכוח שלו איננו אישי.

עקל אלאטרש: שמעתי שיש ביקורת על כך.

עקל אלאטרש: אם אנחנו נראה שאנחנו, חברי רשות החינוך מהמגזר הבדואי, לא יכולים לתרום לאוכלוסיה שלנו ולחברה שלנו אז אנחנו נקום ונלך, שחבר הכנסת טלב אלסאנע ישמח.

תמר גוז'נסקי: באמת, זה לא עניין אישי.

עקל אלאטרש: גם הישוב שבו אנחנו יושבים היה שייך לרשות החינוך לבדואים.

עקל אלאטרש: כשקמה מועצה מקומית הישוב הזה עבר להיות במועצה המקומית בנפרד.

עקל אלאטרש: זה שמחפשים דרך לפרק את הרשות ולהעביר אותנו לישובים חדשים, זה ברור לנו.

תמר גוז'נסקי: לכאורה אתם 6 בהנהלה.

תמר גוז'נסקי: באיזה תכיפות אתם מקיימים ישיבות?

עקל אלאטרש: אנחנו מקיימים ישיבות 3-4 פעמים בחודש.

טלב אלסאנע: מה מספר המשתתפים בישיבות?

עקל אלאטרש: המספר תמיד עולה על 4.

טלב אלסאנע: יש כמה חברים שלא השתתפו בישיבות כבר למעלה משנה.

עקל אלאטרש: אחד החברים, שהוא פעיל פוליטי שלך, התפטר והגיש מכתב התפטרות.

תמר גוז'נסקי: האם יש פרוטוקולים?

עקל אלאטרש: כאשר מתקבלות החלטות אנחנו כותבים פרוטוקולים.

תמר גוז'נסקי: מי כותב את הפרוטוקולים?

עקל אלאטרש: המזכיר של הרשות.

תמר גוז'נסקי: האם אתם כרשות חינוך מוסרים דין וחשבון למישהו?

עקל אלאטרש: זה גוף שכפוף למשרד החינוך, למנהלת המחוז.

עקל אלאטרש: הוא לא יכול להחליט לבדו.

עקל אלאטרש: מי שישמע את הדיון פה יחשוב שרשות החינוך שייכת לאיזה רשות בחוץ-לארץ.

עקל אלאטרש: הרשות שייכת למשרד החינוך והתקציב שלה מוסדר וברור לאן הוא הולך.

עקל אלאטרש: אין פה הפקרות.

תמר גוז'נסקי: לא דיברתי על הפקרות.

עקל אלאטרש: לפי מה ששמעתי כאן, על הבג"צים ועל העתירות, כך זה השתמע.

תמר גוז'נסקי: האם אתם מוסרים דוחות?

תמר גוז'נסקי: אני מבינה שאתה התמנית ב-1998.

תמר גוז'נסקי: עכשיו אנחנו ב-2002.

תמר גוז'נסקי: זה 4 שנים.

תמר גוז'נסקי: האם ב-4 השנים האלה שאתה עובד ברשות חתמת על איזה דוח למישהו?

עקל אלאטרש: על מה למשל, איזה דוח?

עקל אלאטרש: דוח כספי?

עקל אלאטרש: דוח להקמת בית-ספר?

עקל אלאטרש: דוח להקמת גן?

תמר גוז'נסקי: על העבודה שלכם.

תמר גוז'נסקי: אתם צריכים למסור דוח למשל למשרד האוצר, כי אתם תאגיד שממומן על-ידי הממשלה.

תמר גוז'נסקי: האם אי פעם חתמת על דוח כזה?

עקל אלאטרש: יש לנו הנהלת חשבונות וכל הדוחות האלה הם באחריות שלנו.

תמר גוז'נסקי: הוויכוח פה הוא לא האם מה שאתם עושים הוא טוב או רע.

תמר גוז'נסקי: זה יידון במקום אחר.

תמר גוז'נסקי: בתור חבר הנהלה האם אי פעם היית חתום על דוח שנמסר למישהו, או שאת הכל עושה רק מר משה שוחט כמנהל הרשות?

עקל אלאטרש: אנחנו שותפים להחלטות.

תמר גוז'נסקי: אתה לא יודע על דוחות?

עקל אלאטרש: על איזה דוחות את מדברת?

תמר גוז'נסקי: דוחות כספיים נמסרים.

תמר גוז'נסקי: מר שוחט מעביר דוחות כספיים, הוא נוסע לירושלים ומעביר את הדוחות.

תמר גוז'נסקי: האם אי פעם הוזמנת לירושלים לישיבה?

עקל אלאטרש: הוזמנו לישיבה אצל מר שניאור מוועדת הבינוי.

עקל אלאטרש: הביאו אותו לסיור בנגב 3-4 פעמים על מנת לדבר על הקמת בתי-ספר תיכון ועל בחירת מיקום לבניית בתי-ספר.

תמר גוז'נסקי: אבל עדיין לא יצא מזה כלום.

עקל אלאטרש: לא רק משרד החינוך נמצא בשטח, לא רק רשות החינוך לבדואים נמצאת בשטח.

עקל אלאטרש: יש רבים שמפריעים.

עקל אלאטרש: גם מתוכנו, מתוך החברה עצמה.

טלב אלסאנע: אני רוצה לציין שמתוך 6 חברי רשות החינוך, שאני מכבד את כולם, כמדומני לאף אחד מהם אין תואר אקדמי.

טלב אלסאנע: דבר שני, האם הרשות דנה בתקציבה לשנת 2002?

טלב אלסאנע: האם אתם מאשרים?

טלב אלסאנע: האם אתם יודעים בכלל מה הפרויקטים שמתנהלים?

טלב אלסאנע: האם ישבתם אי-פעם וקיימתם דיון לגבי תקציב הרשות?

עקל אלאטרש: בוודאי שכן, אנחנו מכירים את הפרויקטים הקיימים ואנחנו יודעים מה התקציב.

עמירה חיים: אני רוצה לומר שתקציב 2002 הגיע לשולחני.

עמירה חיים: בדקתי שהם אכן ישבו ודנו, אישרו את התקציב ולאחר מכן הרשות נתנה הצעה לשנת 2002.

עמירה חיים: אני מתוקף תפקידי חייבת פעם בשנה לקיים דיון על התקציב לפני שהוא מועבר לאישור.

עמירה חיים: עשיתי את זה עד כה פעם אחת, כי אני רק שנה בתפקיד.

עמירה חיים: הגיע אלי הדוח ואני ביקשתי לשנות סדרי עדיפויות.

עמירה חיים: הדוח שנמצא בידך זאת הצעה שעכשיו עברה לירושלים והיא עדיין לא אושרה.

עמירה חיים: סעיף אחד בתוך מה שכתוב שם הוא שכירות מבנים למשרדים.

עמירה חיים: זה לא היה עד היום.

עמירה חיים: עד היום המשרדים שלהם היו בתוך משרד החינוך, בחדרים שלנו.

עמירה חיים: בשבוע הבא אנחנו עוברים בניין, למשרדי הממשלה.

עמירה חיים: קיבלנו הודעה שאסור למר שוחט להיכנס לתוך משרדי משרד החינוך מאחר וזה רשות נפרדת.

עמירה חיים: הוא קיבל הנחיה לשכור כך וכך חדרים.

עמירה חיים: זה מעבר לתקציב.

עמירה חיים: זה הנחיה שהוא קיבל לאחרונה וזה יהיה על חשבוננו.

עמירה חיים: הוא לא ישלם על זה אף אגורה.

טלב אלסאנע: האם המשרדים הקיימים היום הם לא טובים?

טלב אלסאנע: חייבים לשכור משרדים בחצי מיליון שקל?

ציון שבת: זה לא החלטה שלנו.

ציון שבת: זה החלטה של הדיור הממשלתי.

עמירה חיים: מר יואל אופיר במשרד האוצר, שאחראי על הנושא הזה, הורה לנו.

עמירה חיים: המבנה שלנו שייך למר סמי קצב, שממנו נשכר המבנה במשך שנים.

עמירה חיים: אנחנו מחזירים לו אותו ובשבוע הבא אנחנו עוברים למבנה משרדי הממשלה.

שמוליק דוד: הבחנתי שגברת עמירה חיים לא התייחסה לכל השאלות שלך.

שמוליק דוד: את דיברת בחיטים והיא ענתה לך בשעורים וזה מאוד מצער.

שמוליק דוד: יש כאן איזה תופעה: אנחנו מושכים חוט של צמר והסוודר, ששמו רשות החינוך לבדואים, מתחיל לאט לאט להיפרם.

שמוליק דוד: פעם אחר פעם אנחנו מגלים עוד ועוד עובדות.

שמוליק דוד: היום היה גילוי מדהים, שאיכשהו עבר כאן בקלות, שעד 1999 לא היה תקציב.

שמוליק דוד: אנחנו ביקשנו לקבל מידע מהרשות באשר לתקציב ועכשיו נאמר לנו שעד 1999 לא היה כלל תקציב.

תמר גוז'נסקי: זה לא מה שהם אמרו.

שמוליק דוד: זה בדיוק המידע שקיבלתי בכתובים ממנהלת אגף תקשוב והאחראית על חופש המידע במשרד החינוך, שכתבה שעל 1998 אין להם מסמכים של תקציב.

שמוליק דוד: אנחנו במשך 8 חודשים מבקשים לקבל את תכניות העבודה והתקציב של רשות החינוך לבדואים.

שמוליק דוד: שלחנו 3 מכתבי תזכורת, איימנו בבג"ץ ובסוף קיבלנו למרבה הפליאה את המידע.

שמוליק דוד: לא מידע מלא אלא חלקי, כי אין תכניות עבודה.

שמוליק דוד: הרשות הזאת מסתדרת יפה מאוד בלי תכניות עבודה, בניגוד לחוק.

שמוליק דוד: תקציב של 53 מיליון שקל ובלי תכניות עבודה.

שמוליק דוד: קיבלנו את תקציב הרשות, 3 עמודים עלובים, שבהם רשום שהתקציב הוא יותר מ-50 מיליון שקל לשנה.

שמוליק דוד: הרשות מתנהלת כמו חנות מכולת שכונתית ברמה הכי נמוכה.

שמוליק דוד: ביקשנו את תקציב 1999 וקיבלנו רק תקציב חלקי.

שמוליק דוד: ביקשנו את תקציב 1998 - אין.

שמוליק דוד: ביקשנו תכניות פעולה - אין.

שמוליק דוד: רשות שנותנת שירותים ל-16 בתי-ספר, ל-26 גני ילדים, לעשרות אלפי ילדים שמוסעים, לרווחה חינוכית, לפרויקטים לבגרות ולתכניות אחרות - כל הפירוט הזה לא קיים.

שמוליק דוד: בקשות המידע שלנו לא נענו, ואני רוצה להתייחס לכך, אבל החשיפה הכי מעניינת היא התקנון של הרשות, תקנון שהועלם מעינינו במתכוון במשך שנים רבות, עד שנחשף בבג"ץ.

שמוליק דוד: היו בקשות שלנו להבין על סמך מה הרשות הזאת פועלת.

שמוליק דוד: המסמך הזה לא נחשף עד שבג"ץ קיבל אותו.

שמוליק דוד: התקנון הזה מבוסס על פרדוקס.

שמוליק דוד: הוא מיועד לאפשר למשרד החינוך לבצע שני דברים סותרים: 1) לנהל את רשות החינוך כאילו שהיא סניף של משרד החינוך, ביד רמה ובזרוע נטויה.

שמוליק דוד: 2) ליצור מצג-שווא של מימוש ההוראות של חוק לימוד חובה, שמגדיר את הרשות כתאגיד ושקובע בה עקרון של ----.

שמוליק דוד: סעיף 3 בתקנון קובע כפיפות מוחלטת של הרשות הזאת למנהל המחוז.

שמוליק דוד: אין דבר כזה במשפט תאגידים, אין חיה כזאת.

שמוליק דוד: כל מי שמכיר משהו במשפט תאגידים יודע שזאת בדיחה.

שמוליק דוד: כל מי שקרא את הדוח האחרון של משרד המשפטים בנושא התאגידים, והדברים כתובים בצורה מאוד ברורה, מבין שזה בדיחה.

תמר גוז'נסקי: מי כתב את התקנון?

שמוליק דוד: פקיד במשרד החינוך.

שמוליק דוד: נדמה לי שזה היה סגן מנהל המחוז, ישראל ..., בשנת 1983.

שמוליק דוד: מאז נעלמו התיקונים ונעלמו המחשבות.

שמוליק דוד: סעיף 13 בתקנון המדהים הזה קובע שאם חברי הרשות לא ימלאו את תפקידם ויבצעו פעולה זאת או אחרת שלא נראית למנהל המחוז, הוא רשאי לשלוח אותם הביתה, בלי שום חוכמות, בלי שום התלבטויות, בלי שום דבר.

שמוליק דוד: סעיף נוסף קובע שאם חס וחלילה מתגלית מחלוקת בין חברי הרשות על התקציב, לא הם כחברי הנהלת התאגיד יחליטו אלא יחליט מנהל המחוז.

שמוליק דוד: מכך מאוד ברור שיש מי שמוגדר כמנהל ויש מי שמוגדרים ככפיפים.

שמוליק דוד: זה תקנון אומלל, שמבזה את הרשות ואת כל מי שפועל לאור התקנון הזה, והוא מלמד הרבה מאוד על הרשות.

שמוליק דוד: ראשית, הוא מלמד שהיא לא היתה אי פעם דמוקרטית.

שמוליק דוד: שנית, הוא מלמד שהיא לא שמעה על התפתחויות בסיסיות בשדה המשפטים ב-19 השנים האחרונות.

שמוליק דוד: כל המערכת המשפטית של ניהול תאגידים בנויה על עקרונות אחרים, בנויה על מועצה אוטונומית שמקבלת החלטות.

שמוליק דוד: שר יכול להתערב במקרים מסוימים אך צריך להיות מוגדר מתי הוא מתערב, איך הוא מתערב ובאיזה אופן הוא מתערב.

שמוליק דוד: בנושאים אחרים, אפילו למועצה לתרבות האידיש יש חוק של 18 סעיפים שמגדיר בדיוק סמכויות וכן הלאה.

שמוליק דוד: הרשות הזאת מייצגת קונספציה מנדטורית, שנולדה בפקודת העיריות ובפקודת החינוך המנדטורית.

שמוליק דוד: יהודים וערבים נלחמו כבר ב-1933 נגד הקונספציה הזאת כי הם אמרו שהיא לא נותנת זכויות לאנשים שיושבים במועצות מקומיות לבצע את תפקידם.

שמוליק דוד: יש כאן תפיסה של ממשל צבאי, שנציגי ציבור הם לא נציגי ציבור, הם שייחים והם ממונים, הם נכבדים ואין להם שום תפקיד.

שמוליק דוד: חמור במיוחד מה שמתגלה לגבי תפקיד מנהל הרשות.

שמוליק דוד: על המנהל אני לא מדבר.

שמוליק דוד: זה לא עניין אישי בכלל.

שמוליק דוד: מלכת בריטניה מתמנה לכל ימי חייה.

שמוליק דוד: מנהל תאגיד במדינת ישראל חייב במינוי, חייב בהארכת מינוי, חייב במידה שמוארך מינוי לבוא שוב בפני ועדת המינויים בשירות הממשלתי.

שמוליק דוד: כל זה לא קרה.

שמוליק דוד: אדון מסוים ממלא תפקיד במשך 15-16 שנים, בלי שמינויו חודש או הוארך על-ידי אף אחד.

שמוליק דוד: יש כאן מישהו מורם מעם, שהוא אדון לעצמו, ואחרים כפופים לו.

שמוליק דוד: צריך להבהיר שאנחנו תובעים רפורמה במצב הזה, שהוא אבסורדי ובלתי נסבל.

שמוליק דוד: שמענו כאן התחמקויות מהשאלות הבסיסיות האלה.

שמוליק דוד: אנחנו מבקשים שתהיה התייחסות לשינויים הנדרשים.

עמירה חיים: אני אענה על כל דבר בסבלנות, אני לא מתחמקת.

תמר גוז'נסקי: יש לי שאלה לגברת אורטשקנזי.

תמר גוז'נסקי: גברתי, האם את מכירה את התקנון?

תמר גוז'נסקי: האם הוא עומד באמות מידה משפטיות, לפי חוות דעת המשפטית?

סופי אורטשקנזי: מאחר והנושא הזה נמצא עכשיו תלוי ועומד, תשובות אנחנו ניתן במסגרת ההליך המשפטי הקיים.

סופי אורטשקנזי: הבדיקה שמתבצעת על-ידי הבודק נוגעת גם לנושא התקנון.

סופי אורטשקנזי: המנכ"לית תחליט.

תמר גוז'נסקי: האם ידוע לך על מקרה אחר של תאגיד, שאדם מתמנה ובמשך 16 שנה המינוי שלו לא מתחדש?

תמר גוז'נסקי: האם בשירות הממשלתי יכול להיות מקרה כזה, שמישהו ממונה בלי הגבלת זמן?

סופי אורטשקנזי: לא מוכר לי מקרה דומה.

סופי אורטשקנזי: יש פה איזה מין יצור כלאיים שנוצר כתוצאה ממחדל של משרד הפנים, כי משרד הפנים לא הקים רשות מוניציפלית באזור הזה.

סופי אורטשקנזי: מי שהגיע לפה וכן ניסה לעזור ולספק חינוך זה משרד החינוך.

סופי אורטשקנזי: הוא עושה את זה בכלים שיש לו.

סופי אורטשקנזי: יש את מינהלת הבדואים של מינהל מקרקעי ישראל ולגבי שאלות של בנייה צריך לפנות אליהם.

עסאם מח'ול: אני רוצה להתייחס לנקודה החשובה שציינה עו"ד אורטשקנזי.

עסאם מח'ול: ראשית, חשבתי שצריך להבהיר האם יש זיקה בכלל בין רשות החינוך למינהלת הבדואים.

עסאם מח'ול: כאן מתחילים להתחבר החוטים.

עסאם מח'ול: לדעתי השאלה המרכזית העומדת על הפרק בדיון היום היא האם משרד החינוך יהיה חלק מן המאבק למצוא פיתרון למצב המעוות הזה, והאם הוא יגיד את הדברים בגלוי ויהיה חלק מהמלחמה הזאת, או שהוא ינסה לטייח.

שמוליק דוד: השאלה היא האם רשות החינוך לבדואים תהיה חלק מהמאבק.

עסאם מח'ול: אני חושב שמקומו של משרד החינוך בצד של התושבים, של המאבק שלהם, גם בשאלת התקנון.

עסאם מח'ול: השאלה המרכזית שעומדת היום על הפרק היא מאבק התושבים לדמוקרטיה בסיסית ויסודית ולהשגת זכויות אלמנטריות.

עסאם מח'ול: אני חושב שמקומכם באותו צד של המאבק של התושבים ולא כאילו בצד של מינהלת הבדואים, או משרד הפנים, שמנסה להשתמש בשירותי החינוך כדי לקדם תכניות פוליטיות-מדיניות לגבי מצבה של האוכלוסיה הבדואית בנגב.

עסאם מח'ול: זאת השאלה המרכזית.

עסאם מח'ול: לכן, אני סבור שלא צריכים להיות פה שני צדדים של המתרס.

עסאם מח'ול: התנאי לכך הוא שאתם תשימו הכל על השולחן ותהיו חלק מהמאבק הזה.

עסאם מח'ול: חשוב מה שאמרת בסוף, שהמטרה היא לשנות את המדיניות הבסיסית כלפי התושבים בנגב.

עסאם מח'ול: אני אומר לשייח עקל אלאטרש, השאלה היא בטח לא אישית.

עסאם מח'ול: השאלה היא האם מגיע לתושבים, שאתה רוצה לייצג אותם, שאתה עומד כאן ומנסה כאילו לגונן בשמם, האם מגיע להם שיהיה ברור איך מורכבת הרשות?

עסאם מח'ול: האם מותר להם שיובטח שיהיו קריטריונים ברורים?

עסאם מח'ול: אם השייחים עונים על הקריטריונים, שהם ימונו לתפקיד, אבל חשוב שיהיו קריטריונים ברורים.

עסאם מח'ול: זה העניין העומד על הפרק, ולא איזה מושל צבאי שקובע וממנה את המקורבים אליו ודברים מעין אלה.

עסאם מח'ול: השאלה היא לא אישית, לא אם אתה או אם אחר מתאימים או לא מתאימים.

עקל אלאטרש: אם יש אנשים אקדמאים שרוצים לנהל, אף פעם לא מנענו מהם.

עקל אלאטרש: נכון שבאו אלינו, כי אנחנו פעילים בתחום החינוך כבר שנים רבות.

עקל אלאטרש: זה שאתם גיליתם את הנגב היום, אהלן וסהלן.

עקל אלאטרש: אנחנו מזמן גילינו את הנגב.

עקל אלאטרש: אתה יודע מה, הערכתי מאוד את מר זאבי.

עקל אלאטרש: למה הוא לא ביקש לפני כמה שנים לפרק את הרשות?

שמוליק דוד: הוא ביקש.

שמוליק דוד: יש לנו את זה בכתובים.

טלב אלסאנע: השרה שולמית אלוני בשנת 1994, בעקבות מאבק שהובלתי, התכוונה להחליף את הרשות הזאת.

טלב אלסאנע: לצערי הרב, אני לא רוצה להגיד מי האנשים שהגיעו לישיבה וטרפדו את המהלך הזה ומה הזיקה שלהם לרשות.

טלב אלסאנע: היום פעם נוספת מנסים להתגונן למרות שכל העולם יודע שהמצב הקיים הוא קטסטרופלי.

טלב אלסאנע: אין לי ויכוח איתם.

עקל אלאטרש: רשות החינוך לא אחראית על בנייה.

עקל אלאטרש: אני רוצה להגיד לחבר הכנסת מח'ול, לא אסלח לעצמי אם אני אדחה אקדמאים.

עקל אלאטרש: זה הדבר האחרון שאנחנו נעשה.

עקל אלאטרש: התפקיד שלנו הוא מנהלי בלבד.

חסן אלאטרש: אני מזכיר ודובר עמותת אלאטרש לשלום, אחווה ודו-קיום בישראל.

חסן אלאטרש: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות.

חסן אלאטרש: קודם כל לגבי בתי-הספר התיכון בפזורה הבדואית: לאחר משא ומתן ומאבק להקמת בתי-ספר תיכוניים הוגש בג"ץ בתקופת יוסי שריד.

חסן אלאטרש: מר יוסי שריד קיבל את החומר והודיע שהוא מקים שני בתי-ספר על ציר רהט-באר-שבע ודימונה-באר-שבע.

חסן אלאטרש: לאור זה הבג"ץ ירד.

חסן אלאטרש: ההחלטה הזאת לא מומשה נכון לעכשיו.

חסן אלאטרש: בחודש נובמבר 2001 נפגשנו עם השרה ובעקבות זה הוטל על גברת עמירה חיים לבדוק מה בולם את הקמת בתי-הספר התיכוניים האלה.

חסן אלאטרש: זה פשוט תקוע, בשל משרד הפנים ואינטרסים פוליטיים שמושכים להקים בית-ספר תיכון רק בכפר שיוכר בעתיד.

חסן אלאטרש: האוכלוסיה לא מעוניינת בהכרה, לא מעוניינת בדברים כאלה.

חסן אלאטרש: היא רוצה קודם כל לחנך את הילדים.

תמר גוז'נסקי: אולי היא מעוניינת בהכרה אבל בינתיים היא רוצה שהילדים יקבלו חינוך נאות.

טלב אלסאנע: בנוסף, גם הכרה וגם בית-ספר תיכון.

חסן אלאטרש: צריך לפתור את הבעיה.

חסן אלאטרש: הישובים הקבועים של המגזר הבדואי דוחים את ילדי הפזורה הבדואית ולא מוכנים לקבל אותם.

חסן אלאטרש: זה אח שלך שיושב בשבט ובא ללמוד עם הבן שלך.

חסן אלאטרש: למה אתה דוחה אותו?

חסן אלאטרש: למה אתה מקים קרוואן ושם בו את ילדי הפזורה הבדואית לבד, מה שגורם להם תסכול ומונע מהם להיקלט?

חסן אלאטרש: הם נושרים אחרי 3-6 חודשים.

חסן אלאטרש: למה לא פותרים את הבעיה הזאת?

חסן אלאטרש: מדברים על תקציבים, מדברים על דברים שנים, אבל תפתרו את הבעיה הקריטית, שילדים נושרים אחרי כיתה ט'.

חסן אלאטרש: תראו את אחוז הנשירה, תראו את העבריינות נובעת מכך שאין מסגרת חינוכית תיכונית שתוכל להחזיק את הנוער הזה.

חסן אלאטרש: הרשויות המקומיות זורקות אותם שמאלה וימינה.

חסן אלאטרש: זה מה שקורה בפזורה.

חסן אלאטרש: לגבי גני ילדים: נכון שזה כרוך בתשתיות.

חסן אלאטרש: אני חושב שכל האנשים שותפים למאמץ וצריכים להיאבק למען הקמת גנים.

חסן אלאטרש: ילד בן 3-5 לא יכול לנסוע למרחקים.

חסן אלאטרש: הוא צריך שיהיה גן ליד הבית שלו.

חסן אלאטרש: דבר נוסף, צריך להגביר את המודעות של הקהילה הבדואית, במיוחד בפזורה, לחשיבות החינוך של ילדיהם.

חסן אלאטרש: אם לא נצליח להגביר את המודעות, אז חבל על הזמן שלנו.

חסן אלאטרש: אנחנו יכולים לצעוק בין הקירות האלה ולהיאבק זה בזה, להיאבק על אינטרס זה או אינטרס אחר, אבל הקהילה בדואית לא יודעת מה טוב בשבילה.

חסן אלאטרש: רוב האוכלוסיה הבדואית בפזורה נמצאת היום במצוקה כלכלית וחברתית כי אף אחד לא מסתכל עליה.

חסן אלאטרש: לא אני ולא אתה, אף אחד לא עושה מאומה למען האוכלוסיה הבדואית.

חסן אלאטרש: כל ההישגים הגיעו בעקבות מאבקים: מאבק של חבר הכנסת טלב אלסאנע, מאבק של התנועה האיסלאמית, מאבק של עמותת אלאטרש, מאבק של שתי"ל או של מטה המאבק.

חסן אלאטרש: למה צריך את זה?

תאבת אבו ראס: אתה היית חלק ממטה המאבק.

תמר גוז'נסקי: הוא דורש שמשרד החינוך ומשרד הפנים וכל הגורמים האלה ייקחו את העניינים בידיים ולא יחכו שהתושבים בעצמם יקימו עמותות.

טלב אלסאנע: זה האחריות של משרדי הממשלה וזה תפקידם.

חסן אלאטרש: אני הייתי במטה המאבק.

חסן אלאטרש: התברר לי אחרי חצי שנה שהוא תחת הכותרת של "המועצה לכפרים הבלתי מוכרים".

חסן אלאטרש: אתה לא יכול לזוז שום צעד קדימה.

חסן אלאטרש: ועדת ההיגוי מחליטה, 5-6 אנשים מצביעים וההחלטה מתקבלת.

חסן אלאטרש: נקודה נוספת, באשר למשרד העבודה והרווחה: כמו שדואגים לקדם את פתרון בעיית משרד החינוך, את רשות החינוך לבדואים, צריך להתלבש על משרד העבודה והרווחה, שהוא חלק בלתי נפרד ממתן השירותים לאוכלוסיה.

חסן אלאטרש: צריך לחשוב תמיד להביא את השירותים אל האוכלוסיה ולא את האוכלוסיה אל השירותים.

עזאת אבו חמאד: אני מעמותת דרג'את אלאהיה.

עזאת אבו חמאד: אני רוצה להזכיר כמה דברים.

עזאת אבו חמאד: חברי פה נאם כאילו הכל ורוד, כאילו אנחנו פה בסביון ולא חסר לנו דבר.

עזאת אבו חמאד: אני יודע שיש מה לשפר.

עזאת אבו חמאד: אני חושב שכל עוד אנחנו קושרים את השבטיות בחינוך - לא יהיה חינוך, לא יהיו בתי-ספר, לא יהיה שום דבר.

עזאת אבו חמאד: אני מבטיח לך, נדון בשולחן הזה עד שנת 2020 ונישאר באותה נקודה.

עזאת אבו חמאד: נקודה שניה, ברגע שבאים למנות מנהל בית-ספר, המחוז עושה את המירב כדי שיהיה מנהל בין הטובים ביותר.

עזאת אבו חמאד: האנשים פה, וכן אנשי השבטים ואחרים, עוקפים את המחוז והולכים לשר ולראש הממשלה, לחברי כנסת ולשרים ואומרים שמכיוון שלאדם הזה אין משפחה מכובדת הוא לא צריך להיות מנהל.

עזאת אבו חמאד: אני רוצה לראות שבמועצות הבדואיות בדרום אכן כולם אקדמאים.

עזאת אבו חמאד: בלי לפגוע באף אחד, אני רואה ראשי מועצות שאינם אקדמאים.

עזאת אבו חמאד: במידה והציבור הזה שצועק ובוחר אותם - זה מקובל ולגיטימי, אבל זה שבא פקיד ממשלה ואומר שהוא ממנה את X או Y או Z - זה לא טוב?

עזאת אבו חמאד: לי למשל יש ילדים בבתי-ספר בישובי הקבע וגם בפזורה.

עזאת אבו חמאד: בישוב שלי יש בית-ספר יותר טוב מאשר בישוב הקבע כסייפה.

עזאת אבו חמאד: בכסייפה אין מזגנים, אין חימום, אין קירור, אין מחשבים, אין שם כלום.

עאיש אלאטרש: אתה חבר מועצה.

עאיש אלאטרש: למה לא פעלתם?

עזאת אבו חמאד: למה אתם לא צועקים על התנאים בכסייפה?

עזאת אבו חמאד: למה התנפלתם דווקא על הכבשה השחורה, על רשות החינוך לבדואים?

עזאת אבו חמאד: אני אתכם באותה סירה, אם אתם תבואו ותצעקו שווה ושווה הן על הרשות והן על מה שקורה בכסייפה ובלקייה.

עזאת אבו חמאד: בלקייה עדיין יש בית-ספר עם אזבסט.

עזאת אבו חמאד: אפילו במחנה פליטים אין בית-ספר כזה.

תאבת אבו ראס: ידידי, מר עזאת אבו חמאד, וכל היושבים כאן, אני מציע לך ולכולנו שההשוואה תהיה עם הילדים של עומר ולא של כסייפה.

תאבת אבו ראס: אני מסכים איתך שהילדים בכסייפה לא מקבלים את החינוך הראוי.

תאבת אבו ראס: יש בעיות בכל הישובים הבדואים, ולא רק בישובים הבלתי מוכרים.

תאבת אבו ראס: אנחנו כן מדברים על הנושא הזה.

תאבת אבו ראס: בשתי"ל הכנו נייר עמדה.

תאבת אבו ראס: אני לא רוצה לחזור על דברים שהוצגו כאן.

תאבת אבו ראס: אני מציע לכולם לקרוא את נייר העמדה.

תאבת אבו ראס: אני רוצה להזכיר כאן שהנתונים שהציגה מנהלת המחוז סותרים את המספרים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ושל משרד החינוך עצמו.

תאבת אבו ראס: לגבי הנשירה: מדובר על 67%.

תמר גוז'נסקי: כשמדברים באחוזים השאלה היא תמיד בהשוואה למה.

תמר גוז'נסקי: גברת עמירה חיים לקחה למשל את המעבר מכיתה לכיתה.

עמירה חיים: יש היום 11.8% נשירה משנה לשנה, אבל אם אני לוקחת את הילדים של היום, מגן ועד כיתה יב', יש לנו היום 35% נשירה במגזר הבדואי.

עמירה חיים: לא אסתיר נתון אחד.

עמירה חיים: כל הנתונים שלנו נלקחו מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

תאבת אבו ראס: אנחנו לא רוצים להרוס שום רשות.

תאבת אבו ראס: אנחנו רוצים שהרשות תתקיים.

תאבת אבו ראס: אנחנו חושבים שהרשות צריכה להיות דמוקרטית ולהיות מנוהלת באופן דמוקרטי.

תאבת אבו ראס: אנחנו מציעים לאמץ עיקרון חדש, תקנון דמוקרטי ולא דרקוני.

תאבת אבו ראס: יש מה שנקרא בחירות, מינוי מחדש לתאגידים.

תאבת אבו ראס: תאמצו את הדברים האלה.

תאבת אבו ראס: אנחנו בשתי"ל פונים אליכם ורוצים לשתף אתכם פעולה.

תאבת אבו ראס: אנחנו לא יריבים ולא אויבים שלכם.

תאבת אבו ראס: יחד נעבוד למען שיפור החינוך בדרום.

תאבת אבו ראס: תרשמו את זה לפניכם, רבותי.

עקיל אלטלאלקה: אני מנהל פרויקטים במועצה המקומית לקייה.

עקיל אלטלאלקה: בעבר ניהלתי בית-ספר.

עקיל אלטלאלקה: היום אני פנסיונר.

עקיל אלטלאלקה: תמיד שומעים על תיאוריה בכל מיני עניינים אך זה יוצר אשליה.

עקיל אלטלאלקה: אני מתמקד בעניין החינוך.

עקיל אלטלאלקה: (מחזיק בידו תמונה של מר בן-שבת).

עקיל אלטלאלקה: אם האדון הזה, שהוא סמל החינוך במדינת ישראל, יכול כך לנהוג ---

תמר גוז'נסקי: אדוני, זה לא הנושא, באמת.

עקיל אלטלאלקה: כל העמותות, כל התאגידים - מעניין אותם רק דבר אחד: לא רווחת התלמיד הבדואי, לא האינטרס של הבדואים.

עקיל אלטלאלקה: מה שמעניין אותם זה רק איך להביא כסף מבחוץ ולשים בכיסם.

תמר גוז'נסקי: מה זה שייך לנושא הדיון?

עקיל אלטלאלקה: צריך לשנות חוקים במדינה הזאת.

עקיל אלטלאלקה: אין להם כל בושה.

עקיל אלטלאלקה: הם מתעשרים על חשבוננו.

עקיל אלטלאלקה: אין שום דבר שמזכיר דמוקרטיה.

עקיל אלטלאלקה: זה דיקטטורה אכזרית.

מוסא אבו עסא: אני חושב שהדיון הזה היה מעניין ונחמד ודיברנו על כל מיני דברים אבל לא דיברנו למעשה בנושא החינוך.

מוסא אבו עסא: דיברנו כל הזמן ורבנו בינינו על עניינים טכניים, איך בונים ואיך מקדמים.

מוסא אבו עסא: יש לי רושם שיש פה אנשים שאומרים שאפילו 50 מיליון השקלים, המעט הזה שמועבר לרשות החינוך, לא צריך להיות שם ושצריך לקצץ.

מוסא אבו עסא: אני מכיר את האנשים האלה.

מוסא אבו עסא: יש בינינו שרוצים שהכסף יעבור דרכם ושהם יחלקו ויהיו הבוסים.

מוסא אבו עסא: אנחנו נברך מאוד אם הכל יעבוד פרפקט.

מוסא אבו עסא: בוודאי יש גם ליקויים.

מוסא אבו עסא: הרי יש ביקורת גם על ראש הממשלה ועל שר הביטחון, יש רבים האומרים שהם לא מתפקדים נכון.

מוסא אבו עסא: תמיד יש ביקורת וזה לא יגמר.

מוסא אבו עסא: אבל אם אנחנו נמשיך לקטר, לא נקדם שום דבר.

מוסא אבו עסא: אנחנו רוצים שיקימו גנים בפזורה, אנחנו רוצים שיבנו בתי-ספר בפזורה, שיסללו דרכי גישה בפזורה.

עסאם מח'ול: וכשלא עושים - אנחנו רוצים לבקר.

מוסא אבו עסא: יש לנו בעיה ארגונית עם העמותות למיניהן.

מוסא אבו עסא: יש את עמותת שתי"ל, שאני לא יודע מה הם תרמו לנו בכלל.

מוסא אבו עסא: לא ראינו שום דבר משתי"ל.

מוסא אבו עסא: שיפסיקו לבקש כספים על חשבון המגזר הבדואי.

מוסא אבו עסא: הם לא מייצגים אותנו.

תמר גוז'נסקי: אבל אנחנו לא דנים בזה, זה לא על סדר היום שלנו.

יהודית בן-דב: אני רוצה לחדד מספר דברים שאולי לא הוצגו כראוי.

יהודית בן-דב: הרשות מקבלת כאילו היתה רשות מקומית וכל התקציבים הם יעודיים ומגיעים אליהם בדרכים המקובלות, מהתקנות היעודיות השונות למיניהן, כאילו היתה רשות מקומית.

יהודית בן-דב: זה רוב התקציב, ה-53 מיליון שקל.

יהודית בן-דב: מעבר לכך, באופן יחודי לחלוטין בשנת 1998 בעקבות בג"ץ על הגנרטורים ---

טלב אלסאנע: האם עשיתם חישוב השוואתי, אם בתי-הספר היו מחוברים לרשת החשמל ישירות לעומת הגנרטורים, האם לא היה חסכון תקציבי למשרד החינוך?

טלב אלסאנע: ניתן היה לחסוך למדינה כסף.

ציון שבת: זה לא בסמכותנו בכלל.

יהודית בן-דב: באותה הזדמנות התעוררנו לצורך לתקצב תקציבים נוספים מיוחדים לנושא הפעלת התחזוקה השוטפת של הרשות, מאחר ולרשות הזאת אין הכנסות ממקורות אחרים.

יהודית בן-דב: התקציב שהעמדנו למטרה הזאת נקבע על-פי אומדנים והערכות, מתוך הנוסחאות הכלליות במשרד.

תמר גוז'נסקי: מי מקבל את ההחלטה על העסקת עובדים של הרשות, למשל 3 פסיכולוגים?

יהודית בן-דב: שפ"י (שרות פסיכולוגי יעוצי) מחליט.

יהודית בן-דב: זה ברמה של התקציבים הלאומיים.

יהודית בן-דב: אנחנו תקצבנו למעשה את משכורתו של מנהל הרשות, משכורת ל-6 עובדים מנהליים, ובתוך זה אותם תקציבים שחשבנו שהם חיוניים, למשל לרכז הסעות - ראינו שיש מקום לשיפור ולכן מינינו לכך אדם - ותפקידים מהסוג הזה.

תמר גוז'נסקי: מי ממנה את בעלי התפקידים המנהליים?

תמר גוז'נסקי: מי בוחר את העובדים?

יהודית בן-דב: לא נכנסנו לזה.

יהודית בן-דב: עסקנו ברמה בהחלט שטחית ונקודתית, בכך שיש צורך באותן פונקציות כדי לנהל את הרשות.

תמר גוז'נסקי: יש לי שאלה.

תמר גוז'נסקי: אולי זה לא קשור דווקא לדיון שלנו.

תמר גוז'נסקי: אם שליש מהילדים לא מגיעים לכיתה יב' - אם הם היו מגיעים לכיתה יב' הייתם מממנים את הלימודים שלהם.

תמר גוז'נסקי: נכון?

יהודית בן-דב: כן.

תמר גוז'נסקי: לאן הולך הכסף?

שולמית מור: זה היה הולך לבית-הספר שהתלמיד לומד בו.

יהודית בן-דב: הכסף ממילא הולך לאן שהתלמיד הולך.

יהודית בן-דב: זאת אומרת, רשות שאין בה בתי-ספר תיכוניים בנושא הזה לא מקבלת שום תקציב.

טלב אלסאנע: בעצם, ככל שיש יותר נשירה, זה חוסך יותר תקציבים.

ציון שבת: לא בטוח.

ציון שבת: התקצוב הוא לא פר תלמיד.

ציון שבת: זה לא עד כדי כך, אחד לאחד.

שמוליק דוד: בתי-הספר לא מדווחים על התלמידים שנשרו.

עמירה חיים: בתי-הספר מדווחים על ילדים שנושרים.

עמירה חיים: הם נמצאים ברשימות ואנחנו לא סופרים אותם כי הם בבית.

עמירה חיים: הם מדווחים, הכסף מועבר ויודעים את זה כל מנהלי בתי-הספר העל-יסודיים.

יהודית בן-דב: אי אפשר לומר שהמדינה מעוניינת שאף אחד לא ילמד.

תמר גוז'נסקי: לא כך אמרתי.

תמר גוז'נסקי: יש לי טענה כללית בנושא הזה.

שמוליק דוד: אולי המדינה לא מעוניינת בנשירה אבל היא גם לא עושה כלום כדי למנוע אותה.

שמוליק דוד: תִסְפרי כמה קציני ביקור סדיר יש בישובים הלא מוכרים והמוכרים - 6 קב"סים.

שמוליק דוד: בישובים מקבילים יש הרבה יותר.

תמר גוז'נסקי: בישובים אחרים יש הרבה יותר קציני ביקור סדיר.

תמר גוז'נסקי: אני מבטיחה לך שבישוב אחד בינוני יש לפחות 20.

עאיש אלאטרש: דבר ראשון, אני חושב שאנשי הוועדה של הרשות אמורים לשלם לילדים שלנו ולא לשלם לרשות עצמה.

עאיש אלאטרש: דבר שני, גברת עמירה חיים ענתה על שאלה אחת שרציתי לשאול בקשר לאזבסט.

עאיש אלאטרש: אני רוצה לשאול לגבי נושא ההסעות.

עאיש אלאטרש: אף אחד לא עושה בקרה על הרכבים שמסיעים את הילדים שלנו מהבתים לבית-הספר, ואני מודה שהשטח הוא קשה מאוד.

עאיש אלאטרש: יש ילדים בני 3-4 שנוסעים עם ילדים מבוגרים יותר, יש רכבים לא בטיחותיים, או רכבים ישנים וכדומה.

עאיש אלאטרש: אני חושב שלחלק מהנהגים בהסעות אין בכלל רשיונות להסיע את הילדים.

טלב אלסאנע: מי עושה את הבדיקה של הרכבים והנהגים ושל תנאי ההסעה?

עמירה חיים: יש רכז הסעות.

עמירה חיים: אין אף נהג שאין לו רישיון.

עמירה חיים: אבל אם אתה אומר, אני אבדוק.

עאיש אלאטרש: אין גני טרום-חובה.

עאיש אלאטרש: יש המון ילדים שלא לקחנו אותם בחשבון כי הם לא נרשמים ולא מגיעים, הם נשארים בבית כי קשה להם להגיע למועדוניות האלה.

עאיש אלאטרש: ודבר אחרון, אם יש תקציב מרשות החינוך לבתי-הספר, לילדים עד כיתה ט', מה קורה עם התקציב של הילדים שעוברים ללמוד ברשויות אחרות, למשל בתל-שבע, בכסייפה וכדומה?

עאיש אלאטרש: כיצד נעשית החלוקה של התקציב?

סלאמה אלאטרש: לפני שאתייחס לדברים אני רק רוצה להגיד שהפערים בחברה הישראלית הולכים ומתרחבים והם מסכנים את חוסנה של החברה יותר מהסכנה הבטחונית, שרוב האוכלוסיה הישראלית היום נחשפת לה.

סלאמה אלאטרש: החינוך הוא מרכזי להקטנת הפערים בחברה הישראלית.

סלאמה אלאטרש: אני רוצה להתייחס ל-3 דברים.

סלאמה אלאטרש: דבר ראשון, לעניין המורים הבלתי מוסמכים.

סלאמה אלאטרש: אני יכול להוכיח כאן שמעל ל-22,000 מהמורים המוסמכים היום הגיעו לבתי-הספר כשהם לא מוסמכים והוסמכו על-ידי הפקחים של רשות החינוך, שסיימו את הלימודים בבאר-שבע והם היום מלמדים מתמטיקה ופיסיקה בבית-ספר יסודי.

עמירה חיים: עשינו הכשרה והסבה, זה נכון.

סלאמה אלאטרש: זה לא הכשרה.

סלאמה אלאטרש: משמעות ההכשרה היתה שהמפקח מגיע לבית-הספר, נוכח ב-2-3 שיעורים במשך חודש או חודשיים ימים וחותם על הסמכה למורה.

סלאמה אלאטרש: אני יוכל להוכיח את זה.

עמירה חיים: אני מוכנה לפגוש אותך אישית ולדון בכל שם שתציג בפני.

תמר גוז'נסקי: אתה מעלה פה טענה רצינית מאוד.

תמר גוז'נסקי: אנחנו לא יכולים לקיים עכשיו דיון על שמות של מורים.

תמר גוז'נסקי: הם גם לא נמצאים פה ואנחנו לא נעשה דבר כזה.

תמר גוז'נסקי: אם יש לך דוגמאות של מורים שאתה חושב שלא עברו הכשרה, גברת עמירה חיים מזמינה אותך להעביר לה את הפרטים.

עמירה חיים: עשינו מאמץ מאוד גדול להפוך את המורים למוסמכים.

עמירה חיים: ההכשרה היא רק במכללת קיי ובמכללת אחווה.

עמירה חיים: למפקח, וגם לי, אין סמכות.

עמירה חיים: אני יכולה לחתום עד מחר בבוקר.

עמירה חיים: ההסמכה ניתנת במשרד החינוך בירושלים, ממשרד מיוחד שבודק שאותו מורה עבר כך וכך מבחנים.

סלאמה אלאטרש: גברת עמירה חיים דיברה על 100 גנים.

סלאמה אלאטרש: בריכוז שבו אני מתגורר יש 32 ילדים בני 3.

סלאמה אלאטרש: גם בשנה שעברה הגשנו בקשה להקמת גן ילדים בריכוז.

סלאמה אלאטרש: מתוך 32 הילדים בני 3 רק 5 ילדים הולכים לגן במרחק של 6 קילומטר מהישוב ובהסעה נמצאים גם תלמידים מכיתות ו' ו-ח'.

סלאמה אלאטרש: יש לי שאלה מאוד פשוטה: האם גברת עמירה חיים מוכנה לשלוח את הבן שלה כשהוא בן 3 עם תלמידים בני 14-15 לגן במרחק של 6 קילומטר מהבית?

סלאמה אלאטרש: כמו כן, מה עולה בגורל שאר הילדים שיושבים בבית?

סלאמה אלאטרש: מכיוון ש-95% מהנשים הבדואיות היום לא סיימו בית-ספר תיכון, חלקן לא סיימו אפילו כיתה ג', הנשים בבית לא יכולות לתת את החינוך המתאים לילדים.

סלאמה אלאטרש: החינוך מתחיל לא מגיל 3 אלא מיום הלידה.

סלאמה אלאטרש: גברת עמירה חיים דיברה על 11.8% נשירה משנה לשנה.

סלאמה אלאטרש: זה נתון נכון אבל זה לא באמת היקף הנשירה.

סלאמה אלאטרש: יש אנשים שהגיעו למסקנה שהניהול בבתי-הספר בנגב לא מתאים לילדים והם עוברים לבתי-ספר במשולש ובגליל.

סלאמה אלאטרש: אני מקווה שמשרד החינוך לא שותף לפרויקט של משרד הבטחון, של המושל הצבאי, מר בני גונן, שאליו הופנו מעל 400 תלמידים בני 8-12 שלומדים היום מכונאות במחנה נתן, מחנה צבאי.

עמירה חיים: זה מסגרת של משרד העבודה והרווחה.

עמירה חיים: 120 ילדים מעל גיל 15.

עמירה חיים: זה בית-ספר תעשייתי.

סלאמה אלאטרש: זה בית-ספר צבאי.

סלאמה אלאטרש: הילדים לומדים מכונאות על נגמ"שים ועל טנקים.

סלאמה אלאטרש: אני לא בטוח שכאשר הילדים האלה יסיימו את הלימודים שלהם הם ימצאו במוסכים הקיימים מספיק טנקים ונגמ"שים לתקן אותם ...

סלאמה אלאטרש: ודבר אחרון, החברה הבדואית בנגב חיה כמדינה בתוך מדינה.

סלאמה אלאטרש: יש לנו כתובת אחת ויחידה לכל הבעיות שלנו, גם בנושא של החינוך - מושל צבאי ששמו מר בני גונן.

סלאמה אלאטרש: אנחנו חיים היום במשטר צבאי בנגב.

סלאמה אלאטרש: כשאני מסיים כיתה יב' ואני רוצה להיות מורה בבית-ספר אני צריך לפנות למר בני גונן, לבקש להיות מנהל ולקבל הפניה.

עמירה חיים: אני לא מכירה אותו.

סלאמה אלאטרש: ברגע שאני סיימתי בית-ספר תיכון ואין לי תעודת בגרות מלאה ואני רוצה להתקבל ללימודים במכללת קיי או במכללה הטכנולוגית ואני לא עובר את מבחן הכניסה של המכללה, אני הולך למר בני גונן ומצליח להתקבל למכללה.

סלאמה אלאטרש: לפני שאנחנו מדברים על חינוך, על אחוזי הנשירה, על ההשכלה הגבוהה ועל האקדמיה, אם אנחנו לא מתחייבים לטפל בדברים הקטנים לפני הדברים הגדולים - אף פעם אנחנו לא נתקדם, וחבל.

סלאמה אלאטרש: הפערים החברתיים הולכים ומתרחבים.

סלאמה אלאטרש: יש אנשים שניצלו את זה והמצב הולך ומחמיר.

סלאמה אלאטרש: לחינוך יש תפקיד מאוד מרכזי.

סלאמה אלאטרש: אין לי שום דבר ספציפי נגד מנהלת המחוז או נגד מר משה שוחט, להיפך.

סלאמה אלאטרש: כולנו צריכים לעבוד בשיתוף פעולה על מנת לקדם את האוכלוסיה הזקוקה לסיוע.

סלאמה אלאטרש: תודה רבה.

עמירה חיים: אתה צודק בחלק גדול מדבריך.

עמירה חיים: אני רוצה לומר לך שאני לא מכירה את מר בני גונן.

עמירה חיים: תאמין לי, היושר שלי הוא החוזק שלי.

עמירה חיים: אני אומרת לך, אני לא מכירה אותו.

עמירה חיים: אם הוא יכנס עכשיו, אני לא אזהה מי זה בכלל.

עמירה חיים: אני יודעת מה סף הקבלה במכללת קיי.

עמירה חיים: היו אנשים שלא עברו את סף הקבלה והתחננו שיאפשרו להם להיות מורים.

עמירה חיים: אמרתי: לא, אני רוצה מורים ברמה.

עמירה חיים: תן לי שם אחד של מי שלא עבר הכשרה מתאימה.

עמירה חיים: הדלת שלי פתוחה, תיכנס אלי.

עמירה חיים: אני רוצה לדעת מי זה בכלל בני גונן ומה הוא עושה בתוך מערכת החינוך שלי.

סלאמה אלאטרש: עליך לדעת שברשות החינוך לבדואים יכולים לקבל חבר'ה שסיימו בית-ספר תיכון ולאפשר להם ללמד.

סלאמה אלאטרש: רק בשבוע שעבר הייתי בביקור באחד מבתי-הספר והיה איתי רופא בביקור.

סלאמה אלאטרש: הוא אמר לי: כשהייתי בתיכון בבית-ספר במשולש המורה הכי צעיר היה בן 29 והיום אני רואה שכל המורים הם בני 19-20.

עמירה חיים: יכול להיות שזה מורה מחליף.

עמירה חיים: יכול להיות מורה שנכנס לתהליך הכשרה בגיל 19 עם בגרות מלאה.

עמירה חיים: יש בנות שסיימו עם בגרות מלאה ונכנסו לתהליך הכשרה להוראה.

סלאמה אלאטרש: האם יש דבר כזה גם בבתי-ספר יהודים?

עמירה חיים: אתה צודק במאה אחוז שהיתה הזנחה גדולה מאוד בכל הנושא של הכשרת מורים.

עמירה חיים: עשיתי חשבון שתוך 2-3 שנים עם ניצני הוראה שיושבים עכשיו ב-8 בתי-ספר, בכיתות י', יא' ו-יב', כשבכל כיתה 30 תלמידים, חלק מהם יוצאים להכשרת מורים וממשיכים את ההכשרה תוך כדי.

עמירה חיים: אני אומרת את האמת, יש מחסור גדול בכוח-אדם.

עמירה חיים: אנחנו מטפלים בזה.

עמירה חיים: לגבי גני ילדים: אתה צודק במאה אחוז.

עמירה חיים: אנחנו אישית פנינו למשרד החינוך ואמרנו שאנחנו מחויבים.

עמירה חיים: יש לי תקציב, אני מוכנה לתת מחר גן ילדים.

עמירה חיים: אבל זה לא החלטה שלי איפה להקים את גני הילדים.

עמירה חיים: ביקשנו להקים גני ילדים.

פארס אבו עבייד: אני מוועד ההורים בישוב לקייה.

פארס אבו עבייד: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שנגעתם בהן.

פארס אבו עבייד: מתברר שבמשרד החינוך במחוז הדרום בכלל אין מפקחים מקצועיים בשפה הערבית, ואם קיים מפקח, יש רק אחד והוא מגיע אולי פעם בשנה.

פארס אבו עבייד: לפעמים מזמינים את המורים מהנגב אליו לצפון.

פארס אבו עבייד: השאלה שלי היא מה הוא הכלי איתו משרד החינוך מודד באוכלוסיה, או כמה מפקחים מקצועיים צריכים להיות לכל מקצועות הלימוד.

פארס אבו עבייד: אני לא מדבר על מפקחים כלליים.

פארס אבו עבייד: אני מדבר על מפקח מקצועי שנכנס ובודק: חשבון, ערבית וכדומה.

פארס אבו עבייד: לפי דעתי זה כמעט ולא קיים.

פארס אבו עבייד: נקודה שניה, באשר לנושא לימודי האמנות בבתי-הספר, בכפרים המוכרים והבלתי מוכרים.

פארס אבו עבייד: 90% מהתלמידים שלנו לא לומדים מוסיקה ואין כלל שיעורי אמנות.

פארס אבו עבייד: כשהייתי ילד הייתי מחכה לשעות של השירה, של הציור, של הספורט.

פארס אבו עבייד: בנגב זה מוזנח.

פארס אבו עבייד: גם במכללת קיי, משרד החינוך לא דואג להכשיר מורים מהסוג הזה.

פארס אבו עבייד: אם יש מורים, הרי זה תחביב שלהם ולא נתנו להם הזדמנות לקבל הכשרה באמנות.

פארס אבו עבייד: כולנו יושבים פה כדי לקדם את הילדים.

פארס אבו עבייד: אנחנו לא רבים רק לשם הוויכוח אלא כולנו פה בצלחת אחת, גם משרד החינוך איתנו.

פארס אבו עבייד: כך אני רואה את הדברים.

פארס אבו עבייד: אנחנו צריכים להסתכל אחד על השני בעין טובה ולא בעין רע.

פארס אבו עבייד: לא לחשוב: אני אכופף ידיים פה ושם.

פארס אבו עבייד: זה לא טוב לחברה שלנו בכלל.

פארס אבו עבייד: באשר לחינוך המיוחד: לצערנו הרב באוכלוסיה הבדואית יש אחוז גבוה של תלמידים שנדרשים לחינוך מיוחד.

תמר גוז'נסקי: קיימנו בעבר דיונים מיוחדים על הנושא הזה.

פארס אבו עבייד: אני יודע שהחינוך המיוחד צריך להיות משולב במערכת הלימודים הרגילה.

פארס אבו עבייד: האם יש מורים שהוכשרו לחינוך המיוחד במגזר הבדואי?

פארס אבו עבייד: עד היום אין אף לא מורה אחד לחינוך מיוחד לבדואים באף בית-ספר.

פארס אבו עבייד: איך אנחנו רוצים שהתלמידים שלנו יצליחו כאשר אין לנו אפילו את ה-א"ב של החינוך הפשוט מאוד?

פארס אבו עבייד: אנחנו יכולים לבנות בית-ספר לתפארת אך בה בעת אנחנו לא נותנים לילדים את הדברים הבסיסיים האלה.

פארס אבו עבייד: משרד החינוך תרם מבנים לטרום-חובה, שהוצבו לצד בית-הספר ומסביבם גדר, כאילו זה בית-סוהר.

פארס אבו עבייד: מרבית הילדים מגיעים בהסעה.

פארס אבו עבייד: למנהלים יש בעיה בהסעות.

פארס אבו עבייד: כיצד הם יכולים להסיע ילד בן 3-4 יחד עם ילדים בכיתות ו', ז' ו-ח'?

פארס אבו עבייד: אני שואל את השאלה.

פארס אבו עבייד: הרי כל הבנייה היא בלתי חוקית.

פארס אבו עבייד: מה זה משנה אם אתה שם את גן טרום-החובה ליד בית-הספר או בריכוז האוכלוסיה?

פארס אבו עבייד: איפה עדיף לשים אותו?

פארס אבו עבייד: האם אנחנו מחפשים את טובת הילד?

פארס אבו עבייד: למה לא להקים את גן טרום-החובה ליד מקום מגוריהם של הילדים?

תמר גוז'נסקי: גברתי, את אחרונה ואנחנו מסכמים.

תמר גוז'נסקי: אני מתנצלת.

תמר גוז'נסקי: הדיון נמשך ונמשך.

תמר גוז'נסקי: מסתבר שזה כמו, מישהו אמר פה: סוודר שפורמים.

תמר גוז'נסקי: זה לא סוודר שפורמים.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מרימים את השטיח ואז עולות כל הבעיות.

ג'האד חג'-יחיא סאלם: אני מהמועצה לשלום הילד.

ג'האד חג'-יחיא סאלם: אני עובדת סוציאלית.

ג'האד חג'-יחיא סאלם: יותר מעניין אותי איך להגיע לאנשים בעניין של טיפולים.

ג'האד חג'-יחיא סאלם: נראה לי שזה לא הוגן שאין מספיק קציני ביקור סדיר בנגב.

ג'האד חג'-יחיא סאלם: למועצה לשלום הילד מגיעות הרבה פניות עקב הנשירה מבתי-ספר.

ג'האד חג'-יחיא סאלם: צריך להדגיש גם את העניין של היעדר גנים.

ג'האד חג'-יחיא סאלם: ילדים נשארים בבית במקום ללכת לגנים בגלל שאין מספיק הסעות.

ג'האד חג'-יחיא סאלם: זה מביא אותנו לבעיה אחרת, של תאונות בבית שקורות יום-יום כמעט.

ג'האד חג'-יחיא סאלם: לפי השנתון הסטטיסטי אנחנו רואים שיש עלייה במספר התאונות בבית.

ג'האד חג'-יחיא סאלם: יצא לי להיות בכסייפה לפני כחודש.

ג'האד חג'-יחיא סאלם: האמת היא שהייתי המומה.

ג'האד חג'-יחיא סאלם: הילדים שיחקו כדורגל.

ג'האד חג'-יחיא סאלם: הבנתי מהמורה שיש רק כדורגל אחד בכל בית-הספר, שאחד המורים תרם, שאין להם ציוד ספורט ובכלל אין להם שיעורי ספורט.

ג'האד חג'-יחיא סאלם: רק הבנים השתתפו במשחק הכדורגל ואילו הבנות עמדו בצד.

ג'האד חג'-יחיא סאלם: חבל שנמנע מהילדים שיעור כל-כך חשוב בעניין החינוכי כמו חינוך גופני.

ג'האד חג'-יחיא סאלם: לבסוף, אני מדגישה שעניין המחסור בקציני ביקור סדיר, למרות היקפי הנשירה הגבוהים, הוא עניין חמור מאוד.

טלב אלסאנע: אני חושב שבמסגרת ההמלצות, הוועדה תמליץ להוביל לרה-אורגניזציה של הרשות בהתאם להמלצות שאנחנו שמענו, שיתאימו גם לחוק וגם למינהל תקין.

טלב אלסאנע: דבר שני, יש צורך להשקיע בגיל הרך, בהתאם לחוק, בכל מה שקשור לפריסה של גני טרום-חובה (למעשה הם כבר חובה) לגילאי 3-4 בתוך השכונות, להכשיר גננות וכוח-אדם לחינוך המיוחד.

טלב אלסאנע: גם בעניין של השירות הפסיכולוגי - לדעתי 3 תקנים זה לא מספיק, בשים לב לאוכלוסיה.

טלב אלסאנע: גם העניין של קציני ביקור סדיר, לדעתי יש צורך להגדיל את מספרם על מנת להתמודד באופן אפקטיבי ומעשי עם תופעת הנשירה.

עמירה חיים: אתה צודק לגבי המפקחים המקצועיים.

עמירה חיים: יש לי בעיה בכל מחוז דרום, לאו דווקא במגזר הבדואי.

עמירה חיים: לא סתם אמרתי שהארץ נמדדת מגדרה עד חדרה.

עמירה חיים: המפקחים המקצועיים באים בעיקר מהצפון ולא מגיעים מספיק לדרום.

עמירה חיים: זימנתי את כולם לכאן, יחד עם מר עלי אסדי, המפקח הארצי להוראת הערבית, ועם כל המפקחים של המגזר הערבי.

עמירה חיים: הבאנו אותם לכאן לסיור בבתי-הספר, למפגש עם המפקחים ועם המנהלים, כדי שהמנהלים ילמדו מי הם ויתחילו לצרוך אותם.

עמירה חיים: כל מפקח שלא מגיע זוכה להערה אישית ממני.

עמירה חיים: דיברתי עם יושב-ראש המזכירות הפדגוגית, שאחראי על המפמ"רים הארציים.

עמירה חיים: הוא הורה להם להגיע לדרום ולאחרונה מגיעים יותר, כך מדווחים לי המפקחים.

עמירה חיים: חסר להם שלא יבואו, אתה צודק במאה אחוז.

עמירה חיים: המפקח לערבית - אנחנו מינינו מישהו מהמחוז כדי שיְגַבֵּה גם את המקצוע הזה, אתה צודק.

עמירה חיים: מקצועות כמו אמנות, מוסיקה, ספורט - אתם לגמרי צודקים, במאה אחוז, אבל, הקשיבו, לפני 4-5 שנים בערך אמרנו שהמצב נורא והחלטנו לקבוע סדרי עדיפויות: קודם קריאה וכתיבה, כדי שלא יהיו אנאלפביתים.

עמירה חיים: אתה צודק, יש אנאלפביתים ב-יב', אבל אוי ואבוי אם יהיו אנאלפביתים ב-יב' בעוד 12 שנה.

עאיש אלאטרש: למה מעבירים אותם הלאה?

תמר גוז'נסקי: תאמין לי, זה קיים גם במקומות אחרים.

עמירה חיים: נכון שיש היום אנאלפביתים ב-יא' וב-יב' אבל לא יהיו כאלה בעוד 10 שנים.

עמירה חיים: אני שמה את עצמי בקטע הזה.

עמירה חיים: אני משקיעה בגיל הצעיר וזה לא פופולרי, אני יודעת את זה, פופולרי רק להשקיע בסוף, אבל אני צריכה להשקיע בגיל הצעיר כי אני רואה גם את העתיד.

עמירה חיים: מאוד נכון שצריך להשקיע באמנות, צריך להשקיע בספורט ובמוסיקה.

עמירה חיים: צריך, וצריך, וצריך.

עמירה חיים: אם יש בעיות נקודתיות - תבואו אלי.

עמירה חיים: את אומרת שהגעת לבית-ספר שאין בו שיעורי ספורט.

עמירה חיים: תני לי את שם בית-הספר ואני אטפל בזה אישית.

עמירה חיים: אבל תבינו שצריך סדר עדיפויות.

עמירה חיים: קבענו את סדר העדיפויות כדלקמן: קודם ערבית כשפת אם ואחר-כך מתמטיקה, עברית ומדעים, והוספנו עכשיו אנגלית.

עמירה חיים: הוספתי משרה למפקחת לאנגלית מטעמנו.

עסאם מח'ול: השאלה היא האם נסבל בעיניך שלא יהיה חינוך לאמנות או לספורט בבית-הספר, אפילו בסדרי העדיפויות הנוכחיים.

עסאם מח'ול: אני לא אומר שתקימו את מכון וינגייט בכל בית-ספר.

עמירה חיים: יש, אבל זה לא מספיק.

טלב אלסאנע: תכשירו כוח-אדם למטרה הזאת כדי שכאשר תירצו, יהיו לכם אנשים.

עמירה חיים: יש לי הרבה שעות גם לאמנות וגם לספורט.

עמירה חיים: אם תבוא עכשיו מורה, יש לי שעות.

עמירה חיים: הבעיה היא שמורים לספורט ולאמנות לא מגיעים.

תמר גוז'נסקי: שמעתם?

תמר גוז'נסקי: יש שעות לאמנות אך אין מורים לאמנות.

טלב אלסאנע: סליחה, זה לא תשובה.

טלב אלסאנע: צריך להכשיר אנשים למטרה הזאת.

עמירה חיים: היום יש מסלולי הכשרה אבל אנחנו עדיין לא קיבלנו את האנשים.

עמירה חיים: משפט אחרון לגבי מורים לחינוך מיוחד: פעם ראשונה שפתחנו השנה במכללת קיי מסלול מיוחד למורים לחינוך מיוחד - מה שהיה צריך להיפתח מזמן - וכל שנה תיפתח קבוצה.

עמירה חיים: שעות החינוך המיוחד בשנת הלימודים תשס"ב כפולות משנת הלימודים תשס"א ובתשס"ג הן צריכות שוב להכפיל את עצמן.

תמר גוז'נסקי: ברשות

תמר גוז'נסקי: כם האדיבה, אני קודם כל רוצה לציין שהדיון הזה התנהל בגילוי לב, כפי שדיונים כאלה צריכים להתנהל.

תמר גוז'נסקי: גילוי הלב הוא חשוב פה.

תמר גוז'נסקי: בסופו של דבר אנחנו לא הולכים לצלוב אף אחד אלא אנחנו רוצים למצוא את הנקודות החלשות בשרשרת החינוך, שבגללן שליש לא מגיעים לכיתה יב', שבגללן יש נשירה, בגללן גם ילדים שאולי עוברים מכיתה לכיתה צוברים ידע כל-כך אפסי שהם בעצם נשרו.

תמר גוז'נסקי: אז אולי הם עדיין מבקרים בבית-הספר אבל מבחינה לימודית הם נשרו, הם לא שייכים לעניין.

תמר גוז'נסקי: לצערנו הרב זה קיים כמובן גם בישובים אחרים ובאזורים אחרים אבל ככל שהמקום הוא חלש יותר וככל שהיכולת לטפח את הילד הבודד היא קטנה יותר, ככל שהכיתות גדולות יותר, ככל שהמורים פחות יודעים, ככל שאין את כל הכלים, ככל שיש פחות יועצות ופסיכולוגים - כך הבעיה מחריפה.

תמר גוז'נסקי: אמורה לעבור בקריאה ראשונה, כך אנחנו מקווים, הצעת חוק בעניין ליקויי למידה.

תמר גוז'נסקי: אתם לא העליתם את הנושא הזה כי עוד לא הגעתם אליו בכלל אבל חלק גדול מהילדים שלא מצליחים בלימודים סובלים מליקויי למידה.

תמר גוז'נסקי: אם אתה לא מגלה בכיתה א' שהוא לקוי למידה, אז הוא ימשיך לעבור מכיתה לכיתה אבל הוא לא יוכל ללמוד.

תמר גוז'נסקי: זה גם מגדיל את מספר הילדים בחינוך המיוחד בזמן שאולי אפשר היה לעזור להם להישאר במערכת החינוך הרגילה.

תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, יש מערכות שלמות שהחינוך כאן בדרום, ובמיוחד בישובים הלא מוכרים, מתמודד איתן.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לסכם את הדיון.

תמר גוז'נסקי: לגבי רשות החינוך לבדואים: קודם כל, אני שמחה שבעוד כמה ימים יהיה מוכן דוח הבדיקה שנעשתה במשרד החינוך.

תמר גוז'נסקי: אני מצפה שאחרי שהמשרד ילמד ויקרא וידון, אנחנו נקבל העתקים ונוכל גם אנחנו ללמוד ולראות עד כמה אנחנו קלענו לדעתו של הבודק ואולי יש לו משהו לחדש לנו.

תמר גוז'נסקי: ברור לנו שהמבנה הזה של הרשות, שנחוץ בשל היעדר רשות מקומית, כנראה יש בו ליקויים בסיסיים רציניים ביותר.

תמר גוז'נסקי: אני מקווה שבעקבות הבדיקה של המשרד, בעקבות הדיון הזה (והפרוטוקול יישלח אליכם), בעקבות החומר שהובא על-ידי ארגונים ועמותות ובעקבות מה שמחלקת המחקר של הכנסת הכינה - כל אלה ישמשו אותנו לרה-אורגניזציה של הרשות, כך שהיא תנוהל לפי כל הכללים התקינים של מינהל תקין, כך שהיא תאויש לפי כל הכללים של מינהל תקין, כך שהיא תמסור דוחות ותהיה שקופה בפני הציבור על מה שנעשה בה ככל רשות ציבורית שממומנת על-ידי המדינה ותפעל על-פי כל הכללים שאנחנו דיברנו עליהם.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה דבר מרכזי וחשוב, כי אסור שאוכלוסיה שלמה תחיה בהרגשה שיש מישהו שמנהל ושהיא לא יודעת כלום.

תמר גוז'נסקי: זה לא יכול להיות במדינה מתוקנת.

תמר גוז'נסקי: עירייה, למשל, קודם כל עומדת לבחירות פעם ב-4-5 שנים ואז בוודאי היא צריכה להציג מה היא עשתה.

תמר גוז'נסקי: אבל גם מעבר לזה, יש למשל ישיבות של מועצת העיר שהן פתוחות לציבור.

תמר גוז'נסקי: כל אזרח יכול להיכנס לישיבת מועצת העיר, כל אזרח יכול לפנות לנציג שלו בעיריה.

תמר גוז'נסקי: כל המערכת הזאת בישובים הלא מוכרים לא קיימת.

תמר גוז'נסקי: אנחנו צריכים ליצור מערכת חלופית, אבל שיהיה בה אלמנטים של פתיחות ושקיפות, יכולת להשפיע וכן הלאה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שכל הדברים האלה הם מאוד מאוד חשובים.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאנחנו צריכים גם רשות שיוצרת תכנית עבודה ומעלה את רף הדרישות משנה לשנה, בתור המייצגת של התושבים.

תמר גוז'נסקי: עלו פה כמה קרבות גדולים.

תמר גוז'נסקי: אחד הוא על גני הילדים.

תמר גוז'נסקי: גם בנוכחותו של מר שוחט העלינו את הנושא הזה וקיימנו סיור.

תמר גוז'נסקי: עד היום לא הצלחתי להבין - אבל כנראה שבהרכב הקיים היום ועם בעלי התפקידים הנוכחיים אולי אני אמשיך לא להבין - מה איכפת איפה שמים את הקרוואן.

תמר גוז'נסקי: בזמנו היה לנו אותו ויכוח על מרפאות קופת-חולים.

תמר גוז'נסקי: בכמה מקומות מצאו סידור מול משרד הפנים ומול מינהל הבדואים, המשרד לתשתיות לאומיות ומינהל מקרקעי ישראל.

חסן אלאטרש: שום דבר לא הלך סתם כך.

חסן אלאטרש: הדברים זזו רק אחרי שהוגש בג"ץ.

חסן אלאטרש: גם לגבי טיפות חלב הוגש בג"ץ.

חסן אלאטרש: זה מדיניות מזלזלת באוכלוסיה.

תמר גוז'נסקי: אני פונה פה לארגונים ולעמותות.

תמר גוז'נסקי: יכול להיות שגם בנושא של גני טרום-חובה צריכה לבוא דרישה להציב את הקרוואנים בתוך הישובים, בתוך ריכוזי האוכלוסיה, קרוב לילדים.

תמר גוז'נסקי: במקום שיש הרבה ילדים - יהיה גן.

תמר גוז'נסקי: לא יעלה על הדעת להסיע ילד בן 3.

תמר גוז'נסקי: משרד החינוך גם לא צריך לקחת על עצמו את האחריות האיומה הזאת להסיע ילד בן 3 באוטובוס.

תמר גוז'נסקי: האם מישהו בכלל דואג שהוא יהיה חגור בחגורה?

תמר גוז'נסקי: זה בעיה מבחינת משרד החינוך, מה אתם צריכים את זה?

תמר גוז'נסקי: למה אתם צריכים להוביל ילדים בני 3-4 בהסעות?

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאם זה לא ילך למרות כל המאמצים, יכול להיות שצריך עוד פעם להשתמש בכלי הזה, שכבר הוכיח את עצמו.

תמר גוז'נסקי: אי אפשר לסבול את זה.

תמר גוז'נסקי: גם בבתי-ספר תיכון ברור ששיעור הביקור בבית-הספר יעלה אם בית-הספר יהיה קרוב יותר לבית.

טלב אלסאנע: האם ידוע כמה תלמידים נוסעים מידי בוקר באוטובוסים?

טלב אלסאנע: אלפי תלמידים.

שמוליק דוד: חצי מתקציב הרשות - 24 מיליון שקל - מיועדים להסעות.

שמוליק דוד: זה תקציב להסעות ולא לחינוך.

טלב אלסאנע: הוא רוצה להגיד שישקיעו את זה בבתי-הספר במקום בהסעות.

תמר גוז'נסקי: הסיכום שהיה לפני 3 שנים על הקמת שני בתי-ספר תיכון בפזורה חייב להתבצע.

תמר גוז'נסקי: אני רואה את מנהלת המחוז ואת המזכירות הפדגוגית בלתי מרוצים.

תמר גוז'נסקי: אם הסיכום על שני בתי-הספר התיכון חוזר לשאלה של הקרקע ולא של הבינוי - משרד החינוך אומר שיש לו כסף לבנות - אז גם בנושא של בתי-הספר התיכון אין ברירה, מוכרחים ללכת באותו מסלול שהניב את התוצאות בפעמים קודמות.

תמר גוז'נסקי: לגבי גני טרום-חובה ולגבי בתי-ספר תיכון, לקטנים בתחילת הדרך במערכת החינוך ולבוגרים בסופה.

חסן אלאטרש: ללכת לבג"ץ?

חסן אלאטרש: אין בעיה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאין ברירה כי המחסום במקרה הזה, איפה יוקמו הגנים ואיפה יוקמו בתי-הספר, לא נובע ממשרד החינוך.

תמר גוז'נסקי: משרד החינוך לא יכול לקבל החלטות שנוגעות לקרקע ואנחנו יודעים מי מקבל החלטות שנוגעות לקרקע.

תמר גוז'נסקי: קיימנו דיון על חינוך בבתי-ספר, על שאלת לימוד הערבית, שהיא שאלה בכל המגזר.

תמר גוז'נסקי: יש ביקורת קשה מאוד בכל האוכלוסיה הערבית על רמת לימוד הערבית ויש בזה בעיות קשות.

תמר גוז'נסקי: אני מבינה שלכם נוספו עוד בעיות מאחר והמפקחים לא מגיעים.

תמר גוז'נסקי: אני אומרת למשרד החינוך שפתרון הבעיה הזאת צריך להיות בסדר עדיפויות גבוה יותר.

תמר גוז'נסקי: לא יכול להיות שילדים לא יידעו כהלכה את שפת האם שלהם.

תמר גוז'נסקי: זה הדבר הבסיסי.

תמר גוז'נסקי: אחר-כך אתה מדבר על תרבות וכן הלאה אבל אם אתה לא יודע את שפת האם שלך - אתה לא תקרא ספר, לא תלמד שום דבר, לא תלך להצגה, כי אתה לא מבין את השפה הספרותית שבעצם מאפשרת לך לתקשר עם העולם.

תמר גוז'נסקי: השאלה הזאת היא מרכזית.

תמר גוז'נסקי: אני מאוד שמחה שגברת עמירה חיים מנסה למצוא את המפקחים המקצועיים בכל מקום.

תמר גוז'נסקי: גברת עמירה חיים רשמה לעצמה כמה שאלות.

תמר גוז'נסקי: אני בטוחה שהן יטופלו ואני בטוחה שאת תמצאי את הדרך לדווח לנו: לגבי נושא הרווחה החינוכית שהועלה פה, לגבי השאלות איך מגיע הכסף, איך הוא מחולק, מה יודעים מנהלי בתי-הספר וכולי.

תמר גוז'נסקי: אנחנו רוצים לראות את כל הצוות של מנהלי בתי-הספר, המורים, המפקחים וכולם כצוות אחד העובד עם הרבה שקיפות.

תמר גוז'נסקי: בסופו של דבר, אנחנו לא רוצים שאצל גברת עמירה חיים תישאר שעה אחת לא מנוצלת.

תמר גוז'נסקי: אנחנו, כמו כל היושבים סביב השולחן הזה, צריכים לתרום לנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: אם לגברת עמירה חיים יש שעות לענייני אמנות או לענייני ספורט והן לא מנוצלות - בבקשה, יש לעשות מאמץ בנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: יכול להיות שצריך להכשיר אנשים, יכול להיות שאפשר למצוא אדם מובטל ממקום אחר ולתת לו פה עבודה.

תמר גוז'נסקי: הדברים האלה נראים לי מאוד חשובים.

תמר גוז'נסקי: אנחנו רוצים ילדים שלא רק יודעים חשבון ואנגלית אלא שמקבלים הרחבה גם בנושאים הללו.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר לכם שהעניינים הקשורים בעבודה והרווחה הם נושא נפרד לגמרי.

תמר גוז'נסקי: מישהו שאל אותי לפני פתיחת הישיבה על משחקייה.

תמר גוז'נסקי: משחקייה לגיל הרך זה במשרד העבודה והרווחה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו נקיים דיון נוסף בהקשר של משרד העבודה והרווחה והפזורה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה נושא נפרד.

חסן אלאטרש: הוגש בג"ץ בעניין תקנים של עובדים סוציאליים בפזורה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו נמשיך לעקוב גם אחר נושא החינוך המיוחד.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לסכם ולומר משהו כללי, שקשור לחברי הכנסת שיושבים פה מולכם.

תמר גוז'נסקי: אנחנו עושים מאמץ לעזור ולהסב תשומת לב למקום מסוים, לאזור מסוים, כי אנחנו חושבים שזה חשוב.

תמר גוז'נסקי: אבל דרך המלך שבה אנחנו פועלים ככנסת היא לקבוע זכאות כללית.

תמר גוז'נסקי: ברגע שקובעים בחוק זכות - גם הילדים פה יקבלו, ולא כאילו יעשו להם טובה.

תמר גוז'נסקי: אותו דבר היה עם חוק חינוך חינם מגיל 3, שחייב את משרד החינוך להקים גנים גם במקומות בהם אף פעם לא היו גנים.

תמר גוז'נסקי: אותו דבר יהיה עם לקויי למידה.

תמר גוז'נסקי: ברגע שייקבע שהמשרד מממן את הבדיקה, אז המשרד יבדוק את ליקויי הלמידה ולא תהיה לו ברירה.

תמר גוז'נסקי: אותו דבר גם בתחומים האחרים.

תמר גוז'נסקי: עברתי בחצר בית-הספר וראיתי כל-כך הרבה תלמידות.

תמר גוז'נסקי: אני אומרת שאם לא היה חוק חינוך חינם עד כיתה יב' לא היו פה כל-כך הרבה תלמידות בחצר.

תמר גוז'נסקי: אנחנו עושים, מצד אחד, חוקים כלליים, שברגע שהם קיימים הם עוזרים לחלשים, שלא היה להם עד עכשיו.

תמר גוז'נסקי: מצד שני, את הטיפול הקונקרטי בנושאים האלה: פעם בעניין רשות החינוך לבדואים, פעם בעניין חינוך מיוחד, פעם בעניין עבודה ורווחה וכן הלאה.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר שהאווירה היום בישיבה היתה אווירה מאוד חיובית, מאוד משתפת פעולה.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לאחל לכולנו שבפגישה הבאה נשמע על הישגים יפים.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה.