הוועדה המיוחדת לקידום מעמד הילד, כנסת 15, פרוטוקול מספר 94, 2001-03-26 10:45

תמר גוז'נסקי: חוקי – מעקב.

תמר גוז'נסקי: קיימנו דיון בעניין בהשתתפות נציג משרד הפנים, והועלתה הבעיה שישנם בישראל ילדים שאין להם מעמד חוקי, וכתוצאה מכך נשללות מהם זכויות, ובעיקר הזכות לשירותי בריאות לפי חוק ביטוח בריאות ממלכתי, שכן שירותי חינוך ניתנים לכל הילדים במדינה.

מיכל פינשטוק: סלומון, תזכרנו אותו פעמיים לקראת הישיבה הזאת.

מיכל פינשטוק: היות שבסיכום של הישיבה הקודמת הטענה של מר דניאל סלומון הייתה שהוא לא יכול להתמודד עם פניות ערטילאיות, אלא להיערך ולענות למקרים פרטניים, העברנו אליו מקרים פרטניים.

מיכל פינשטוק: ראשונה.

מיכל פינשטוק: פעם שנייה תזכרתי אותו בינואר, ולקראת הישיבה הזאת ב21- בפברואר תזכרתי אותו פעם נוספת.

גרשון וייס: כיסוי האפוטרופסות.

גרשון וייס: מכיוון שאין לילד הזה מספר תעודת זהות ואזרחות, אז גם אי אפשר למנות לו אפוטרופוס, וברגע שאי אפשר למנות לו אפוטרופוס, יכולים להיגרם כאן די הרבה בעיות בעניין של אשפוזים, של ניתוחים וכדומה.

גרשון וייס: עוד יכול, אינני יודע אם בגיל ילדות יכול להסתדר,

טל גל: שירותים סוציאליים, בעיקר לילדים שצריכים משפחות חלופות.

טל גל: זאת אומרת, זה לא רק מינוי אפוטרופוס, זה גם מציאת משפחה אומנת או מציאת מסגרת אחרת.

טל גל: אנחנו טיפלנו במקרה של ילד שמתגורר עד היום בבית חולים, הוא בגיל 4, ואמו, שהגיעה באופן לא חוקי לארץ, נטשה אותו ברגע שהתברר שהוא נולד פגום.

טל גל: היום היא מרצה עונש מאסר על סחר בילדים בארץ המוצא שלה.

טל גל: הילד נשאר עד היום, רק בחודש האחרון סודר המעמד שלו בעקבות התערבות שלנו.

תמר גוז'נסקי: חולים.

טל גל: אותו שם מתוך רצון טוב, נוצרה לו שם פינת משחקים וכדומה, יש שם מטפלת שהוא קורא לה מאמא.

טל גל: זאת אומרת, נוצר כן איזה שהוא קשר אנושי, אבל זה רצונו הטוב של בית החולים.

טל גל: משפחה אומנת וכל הדברים האלה.

טל גל: אבל ילדים ללא רישום כזה, בעצם אי אפשר לדאוג להם למסגרת משפחתית.

גרשון וייס: מוכנה לקבל את האפוטרופסות על הילדים מהסוג הזה, ואנחנו שולחים לילדים האלה מבקרת כל שבוע, עם איזו שהיא חבילת רווחה, הכל לפי מצבו של הילד וכל הסיטואציה מסביב.

גרשון וייס: אנחנו מוכנים לדאוג לילדים האלה.

יעקב סגל: הגברת אטיאנה ג'וקובה, מדובר בקטינה חסרת כל

יעקב סגל: מספר זהות אין לה, אין לה תנאים בריאותיים בסיסיים ביותר.

יעקב סגל: לגבי העניין של לימודים, מאז שיש המדיניות החדשה אז איכשהו זה מתחיל להיפתר, אבל כאשר הקטינה הזאת שברה רגל, בעצם לא היה מי שיטפל בה.

יעקב סגל: המזעזע בסיפור הזה הוא שלא מדובר בבת לפועלים זרים, למרות שגם זה מגיע, אלא בת של אזרחית ישראלית.

יעקב סגל: אין אפילו סירוב פורמלי.

יעקב סגל: יש שנתיים של תלך-תבוא מכל מיני גופים ממשלתיים.

יעקב סגל: אני לפחות במהלך השנתיים שאני מייצג אותה הספקתי להיות בלשכת הקשר כ3-4- פעמים, ופניתי עשרות עד מאות פעמים בפניות טלפוניות, בכתב, בפקס למשרד הפנים, ספציפית לגברת בתיה כרמון, כאשר אני מקבל בכל פעם את אותה התשובה, הפנייה שלי עם חותמת – פנה לאזור מגוריך.

יעקב סגל: דרך אגב, מה שהעיד אצלי שבכלל לא טרחו לקרוא את הפניות שלי הייתה העובדה שבחלק מהמקרים קיבלתי גם תיקים של אנשים אחרים, שאני יודע שגם להם יש צרות.

יעקב סגל: פשוט החתימו ושלחו בלי לחשוב פעמיים.

יעקב סגל: היא לא יהודייה, היא קיבלה את תעודת הזהות כאשר היא משאירה מאחוריה באוקראינה את הילדה הקטנה עם האב.

יעקב סגל: האב העביר אותה לסבתא, הסבתא לקתה באירוע מוחי ואז האב לקח את הילדה.

יעקב סגל: יום בהיר אחד הגיע האב למדינת ישראל ואמר לאם: הנה הילדה שלך שלום ולהתראות, ובזה נגמר הסיפור.

יעקב סגל: אותו חוק במדינת ישראל גם מחייב הורים לדאוג לילדים שלהם, והחוק הזה לא פחות חזק מאשר אותו בדל חוק שמדבר על פרוצדורות של רישום.

יעקב סגל: נהפוך הוא, מדינת ישראל אמורה להיות מדינה שחברה באמנה הבינלאומית לזכויות הילד.

יעקב סגל: על כל פנים, עד לרגע זה אין לי אפילו תשובה ממשרד הפנים או מאיזה שהוא גוף ממשלתי.

יעקב סגל: הזאת תקבל טיפול רפואי כשהיא שוברת רגל.

תמר גוז'נסקי: העבודה של משרד הפנים.

תמר גוז'נסקי: למשרד.

דסי צנגן: בן במזל טוב, לא יכול היה להגיע לישיבה, ואני לא יכולתי להתעדכן ממנו גם באשר לתשובות ולבירורים שהוא ערך.

דסי צנגן: לכן, לגבי המקרים הספציפיים, לצערי, אין באפשרותי לתת תשובות.

יעקב סגל: במשך קרוב לשנה, אחרי שכבוד השר הפנה אותי אליו, ואז כעבור שנה, כשקיבלתי תשובות בנוסח הזה ובנוסח שהנה הנה ואני מסדר את הדברים, הוא פתאום נזכר ואמר שזה בכלל לא תפקידו ושאני אפנה לגברת בתיה כרמון.

יעקב סגל: שנה שלמה של התכתבות אישית, יש לי פה תכתובת עם האדון דניאל סלומון, תזכורת שלישית ב24.2.2000- ועוד כהנה וכהנה.

יעקב סגל: אז כך שאת התשובות האלו מקבל כל מי שפונה.

אדי וייס: ילד, אבל לגבי כל התחום של הגנה על ילדים, זה כן תחומנו, ולגבי כל החוקים שעליהם אנחנו מופקדים, אין בעצם הבדל בין ילד בעל מעמד חוקי או בלי מעמד חוקי.

אדי וייס: ברגע שהילד בתוך מדינת ישראל, המדינה דואגת לו עד שהגורם המוסמך קובע את מעמדו החוקי.

אדי וייס: למשל, חוק הנוער, חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופוס, בכל החוקים האלה אין הבדל בין ילד שהוא פה במעמד מסוים לבין ילד שהוא לא פה.

תמר גוז'נסקי: אומנם ילד בעל נכות, אבל הוא לא זקוק לטיפול רפואי, שיכול להיות במוסד או במשפחה אומנת, להחזיק אותו 4 שנים בבית חולים, זה נקרא לבצע את החוקים וזה נקרא לבצע את האמנה הבינלאומית לזכויות הילד?

אדי וייס: אלינו, לפי מיטב ידיעתי, זאת הפעם הראשונה שאני שומע על המקרה הזה.

אדי וייס: אינני יודע אם העבירו את העניין לפקידת הסעד ומה בדיוק עשו.

תמר גוז'נסקי: קופת חולים, מישהו שילם את השהות שלו שם, ומי ששילם את השהות הזאת זה לא המוסד לביטוח לאומי כי הוא ילד לא מבוטח, ולכן מי ששילם בוודאי עדכן את כל שלל המוסדות, את משרד העבודה והרווחה וכדומה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה אחד הילדים הכי ידועים בארץ בשל נסיבות חייו האומללות, אבל להגיד שבמקרה הזה, למשל, מדינת ישראל מקיימת את החוקים ואת האמנות הבינלאומיות… הילד הזה הוחזק 4 שנים במקום שהוא לא צריך להיות.

תמר גוז'נסקי: הוא היה צריך להיות במשפחה ולא במקום שיש בו מחלות, ובמזל הוא לא נדבק בעוד איזו שהיא מחלה קשה.

אדי וייס: זה.

תמר גוז'נסקי: כאן, מדובר על ילדה, שאומנם היא יכולה ללכת לבית הספר לפי הנוהג הקיים במדינה, אבל היא לא מבוטחת בביטוח בריאות.

תמר גוז'נסקי: אם במשך שנתיים משרד הפנים לא משיב תשובה מדוע הוא מסרב לתת לה, אלא אומר: הכל בבדיקה, זה לא נקרא עינוי דין לילדה הזאת?

תמר גוז'נסקי: למשרד שזאת בושה וחרפה ההתייחסות שלכם.

תמר גוז'נסקי: האלה אתם מביאים לנו תשובה בכתב.