הוועדה המיוחדת לקידום מעמד הילד, כנסת 15, פרוטוקול מספר 61, 2000-07-25 11:00

תמר גוז'נסקי: אני פותחת את ישיבת הוועדה לקידום מעמד הילד על הנושא - המסרים הבוטים והמסוכנים ביומני תלמיד.

תמר גוז'נסקי: אני שמחה על ההשתתפות של חברי מועצת התלמידים, ושל הנציגים שהגיעו לישיבה.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לדווח למשתתפי הישיבה שכמה וכמה גורמים שמעורבים ישירות בהוצאת היומנים מצאו דרך להתחמק מלהגיע לישיבה, ביניהם ערוץ הילדים, שהוא אחד המוציאים לאור המרכזיים של הסוג הזה של הפרסומים, וכן הגברת סמדר שיר, שהיא עורכת של יומן.

תמר גוז'נסקי: הסיבות שהם הביאו לעניין הן לא משכנעות.

תמר גוז'נסקי: לגורם של יומן תלמיד יש משמעות מיוחדת, מאחר שהוא נרכש בקיץ, ונמצא על שולחנו של התלמיד או בתיקו, משך כל השנה, בהבדל מעיתון נוער או עיתון ילדים, שקונים, קוראים וזורקים.

תמר גוז'נסקי: לכן, היומנים האלה הם גורם מאוד חשוב בעיצוב עמדות ודעות אצל התלמידים, ולכן חשבנו שיש מקום לקיים דיון בנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: בשנה שעברה, המועצה הלאומית לשלום הילד פרסמה מחקר בנושא הזה, והביאה כל מיני דוגמאות מהנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: בשנה שעברה הדיון היה מאוחר, והחומר הגיע אלינו מאוחר.

תמר גוז'נסקי: חשבנו שטוב לקיים דיון כזה לפני פתיחת שנת הלימודים ולא באמצעה, כדי לנסות להיות בעלי משמעות אקטואלית לנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: ישנה שאלה של מחיר המוצר הזה, שבדרך כלל הוא מחיר יקר של 35-40 שקל.

תמר גוז'נסקי: יש לחץ חברתי חזק מאוד לרכוש אותו, ואתם אחר כך תספרו לנו איך הלחץ הזה באמת עובד.

תמר גוז'נסקי: נדבר גם על זה, אבל בעיקר אנחנו רוצים לדבר על התכנים, על איך אפשר לנצל את הכלי הזה, ולהפוך אותו לבעל משמעות עם מסרים ברוח הדברים שאנחנו רוצים.

תמר גוז'נסקי: הכוונה שלי היא למשל במערכה הגדולה בנושא אלימות – אלימות בבתי ספר, אלימות בין בני נוער, אלימות כלפי נוער.

תמר גוז'נסקי: באיזו מידה למשל היומנים האלה תורמים למערכה שכולנו רוצים להצליח בה, לצמצום האלימות.

תמר גוז'נסקי: דוגמא שניה, מבחינת בריאות התלמיד, יש לנו עניין רב להיאבק בעישון, להיאבק בסמים, להיאבק בהתמכרויות של תלמידים, לנסות להסביר להם את המשמעויות האלה.

תמר גוז'נסקי: באיזו מידה היומנים האלה בכלל חושבים שהם צריכים להירתם למסע כזה.

תמר גוז'נסקי: אלה רק שתי דוגמאות.

תמר גוז'נסקי: אני לא חושבת שהיומנים זה בדיוק המקום ללמוד על ביאליק וטשרניחובסקי, כי לשם כך יש שעות לימוד, אבל זה בהחלט מקום שבו אנחנו, כמבוגרים, יכולים לומר משהו לבני נוער.

תמר גוז'נסקי: אנחנו אומרים להם גם לגבי הערכים המוסריים של החברה שאנחנו חושבים שהם נכונים, למשל לגבי הגישה הסקסיסטית כלפי נשים ונערות, האם זה נושא שבו אנחנו יכולים לשחות עם זרם של רייטינג, או שאנחנו רוצים לומר משהו בנושא המרכזי הזה.

תמר גוז'נסקי: קיימנו דיונים על היבטים שונים של אלימות, ואחד ההיבטים של אלימות, שאנחנו לא כל כך עוסקים בו, הוא אלימות של דייטים, כלומר, אלימות של פגישות, אלימות של חיזור, כאשר נערות נחשפות לאלימות לא מצד בעל, אלא מצד בן זוג, מצד חבר, וכו'.

תמר גוז'נסקי: יש לנו הרבה מאוד בעיות שאנחנו יכולים להתייחס אליהן, ואני רוצה לומר שלמקרא היומנים האלה, עם כל ההבדלים שביניהם, התוצאות הן בהחלט לא משביעות רצון, שלא לומר שיש כמה יומנים שאני חושבת שאין להם מקום בחברה שלנו.

תמר גוז'נסקי: הוועדה לא מתכוונת לעסוק בחקיקה ולחפש איך להעניש, כלומר, על סדר היום לא עומדת הצעת חוק שאומרת שמי שהוציא יומן יעשו לו כך וכך, אבל ברמה של אווירה ציבורית, אנחנו רוצים לומר משהו, על מה שאנחנו חושבים שצריך להיות.

תמר גוז'נסקי: מאחר שמי שהסב את תשומת לבי לנושא היה ד"ר יצחק קדמן, מהמועצה הלאומית לשלום הילד, נשמע אותו בתחילה.

תמר גוז'נסקי: בבקשה.

יצחק קדמן: אהיה מאוד קצר, כי חלק גדול מהדברים את אמרת.

יצחק קדמן: לבקשת העיתון "ידיעות אחרונות" אני כבר שנתיים בודק למענם יומני תלמיד, ובמקביל אנחנו מקבלים מעט פניות מהורים.

יצחק קדמן: הורים כנראה היום לא יודעים ולא רוצים לדעת מה הילדים שלהם קונים, במה הם עוסקים, עם מי הם מתכתבים באינטרנט, ועוד כל מיני צרות אחרות, ולכן אני קופץ כבר לאחת המסקנות שלך.

יצחק קדמן: אנחנו מוכרחים לדעתי לצאת מפה עם קריאה גם להורים.

יצחק קדמן: לא יכול להיות שהורים אומרים לילד: קח ארבעים שקל, תקנה איזה יומן שאתה רוצה, כאשר אחר כך הילד פותח את היומן, ואני שמח במרכאות כפולות לגלות ששום דבר לא השתנה בשנתיים האחרונות, ולקרוא על מציל החוף שאוהב לסחוט חזה ושהוא מסתובב עירום בשפת הים ומנסה להנשים מפה לפה כל בחורה בגילאי שתים-עשרה עד תשעים, בין אם היא טובעת, ובין אם היא סתם משתזפת על החוף, ואחר כך יש שם גם הגשת מועמדות למנהל קייטנה שמגיש מר אברהם פדופילי, עם כל התכונות שלו.

יצחק קדמן: זה אחד הדברים שאנחנו צריכים ליידע בו את ההורים.

יצחק קדמן: אגב, יומני התלמיד נקנים בעיקר על ידי השכבה הצעירה של גילאי הילדים.

תמר גוז'נסקי: מה זה צעירה?

יצחק קדמן: בעיקר חטיבת הביניים ולמטה, לאו דווקא על ידי השביעיסטים והשמיניסטים, שעליהם אני גם יותר סומך, כי יש להם גם איכשהו בקרה עצמית.

יצחק קדמן: אבל לך תסביר את הבדיחות על אברהם הפדופילי לילד בכיתה ג' או ד', שקונה את יומני התלמיד האלה.

יצחק קדמן: אמרת נכון, יש הרבה מאוד לחץ קבוצתי בעניין הזה.

יצחק קדמן: מדובר פה בתעשיית ענק, כל שנה מתווספים עוד ועוד גורמים לשוק הזה.

יצחק קדמן: הנושא הזה הוא בלתי מפוקח לחלוטין.

יצחק קדמן: אני לרגע אעצור את ההמשך לגבי אלימות ותכנים מיניים שיש בחלק מהיומנים, ואני רוצה לומר לכם שחלק מהיומנים הם פשוט מעשה הטעייה חד-משמעי.

יצחק קדמן: כשמופיע יומן וכתוב עליו "יומן NBA", אני יודע שמדובר על יומן שעוסק בכדורסל.

יצחק קדמן: פתחתי את יומן "קליק NBA" שיצא בשנה שעברה, ולא מצאתי מלה אחת לא על כדורסל ולא על NBA.

יצחק קדמן: התגובה של מי שהוציא את היומן היתה שהמוצר פתוח, והילד יכול לדפדף לפני הקנייה, ולראות שהיומן איננו מכיל אינפורמציה על NBA.

יצחק קדמן: אז למה על הכריכה צריכים לקרוא "יומן קליק NBA", עם צילום של שחקן NBA שמשחק כדורסל?

יצחק קדמן: למה להטעות ילדים?

יצחק קדמן: יש חלק אחר של היומנים, שהם פשוט ברמה טכנית מעליבה ביותר.

יצחק קדמן: אי אפשר לקרוא את הדברים?

יצחק קדמן: הם עושים מעשה של הדבקה – ראיתי ביומן התלמיד שמיועד לילדים קטנים, מדור אינפורמציה, שהיתה בו השוואה של מידות חליפות גברים באנגליה, בארצות הברית, ובעוד איזה ארץ.

יצחק קדמן: הם כנראה צילמו את זה מיומן אחר לאנשי עסקים שצריכים לדעת מידות של חליפות, העיקר שיש להם מדור אינפורמציה ביומן, של מידות חליפות גברים.

יצחק קדמן: חלק מהיומנים, גם מבחינת התוכן, הם ברמה שקודם כל יש בה כדי להעליב את הילדים, גם מבחינת רמת הבדיחות.

יצחק קדמן: אני תמיד עומד, גם בחוק זכויות התלמיד, לימינם של התלמידים, גם כאשר לא תמיד זה מוצא חן בעיני המורים, אבל כאשר יש בחלק מיומני התלמיד הסתה לאלימות כלפי המורים, אני הראשון שאצעק שזה לא יכול להיות.

יצחק קדמן: חלק מהיומנים מתמחים בזה, כי זה נורא נחשב על-הכיפאק איך לרסק למורה את הפרצוף.

יצחק קדמן: זה לא מצחיק אותי.

יצחק קדמן: בעידן שיש כל כך הרבה אלימות, אני לא רוצה לראות ביומני תלמיד הצעות איך לרסק למורה הזאת והזאת את הפרצוף.

יצחק קדמן: יש בעיה אחרת שקשורה בחלק מהיומנים, וזו ההצפה של פרסומות שמופיעות ביומן, חלקן פרסומות גלויות, וזה ניחא, אם כי כאשר אתה משלם כל כך הרבה כסף ליומן, למה אתה צריך לשאת על גבך גם את כל הפרסומות ששילמו הרבה מאוד כסף למי שהוציא את היומן.

יצחק קדמן: בחלק מזה, כולל ביומנים מאוד מכובדים, כמו של החברה להגנת הטבע, יש שם פרסומת סמויה, למשל למי עדן.

יצחק קדמן: מסופר על טיול שבמהלכו שתו מי עדן.

יצחק קדמן: אני חושב שכשאתה קונה מוצר של החברה להגנת הטבע, זה לא הוגן להכניס פרסומת סמויה, גם אם אלה לא מוצרים שמזיקים לתלמידים.

יצחק קדמן: לגבי חלק גדול מהיומנים, אני לא יודע למה קוראים להם יומן.

יצחק קדמן: אי אפשר בכלל לכתוב כלום ביומנים האלה.

יצחק קדמן: בחלק גדול מהיומנים או שאין מקום, או שהנייר מצופה, שאי אפשר לכתוב עליו.

יצחק קדמן: אז תקרא לזה אוסף בדיחות, אבל לא יומן.

יצחק קדמן: בחלק מהיומנים יש שגיאות עובדתיות.

יצחק קדמן: למשל, חלק מהיומנים רצו לעשות מעשה טוב ופרסמו מספרי חירום, והם פשוט צילמו את זה מתוך עיתון ישן, והמספרים הם בני שש ספרות, כשכל הארץ כבר בשבע ספרות.

יצחק קדמן: אלה כל מיני דברים שמעידים על עבודה קלה, לא רצינית, מטעה את התלמידים בכוונה.

יצחק קדמן: השיא הם אותם יומנים שחושבים שהדרך היחידה להיות אטרקטיבי כלפי תלמידים, זה על הבסיס של ההנאה בגיל מסויים של ילדים לומר קקי ופיפי.

יצחק קדמן: אם אין שם בדיחות על איברי ההפרשה, או דברים כאלה, הם חושבים שהתלמידים לא יקנו את זה.

יצחק קדמן: אני מסכים עם גבירתי היושבת ראש, שמדובר בכל זאת ביומן תלמיד, והמוכר רוצה למכור את זה, והתלמידים לא רוצים רק לוחות טריגונומטריה בפנים, אבל אני בטוח, ונמצא פה איטו אבירם שיש לו הרבה מאוד ותק בכתיבה לבני נוער, שאפשר לכתוב לבני נוער גם בלי להשתמש בכל מלה שניה במלים כמו פדופילים או במה שהמציל עושה למשתזפות על החוף.

יצחק קדמן: אני בטוח שיש דרכים, וזאת גם צריכה להיות לדעתי קריאה שלנו, לאנשים שעוסקים בחברות למטרות רווח, ואני רוצה שהם ירוויחו.

יצחק קדמן: שיקומו גורמים שיוכיחו שאפשר להוציא יומן אטרקטיבי גם בלי להיות מלא באלימות.

יצחק קדמן: אני חושב שאפשר לעשות את זה.

יצחק קדמן: בעבר ראיתי דוגמא של יומן תלמיד שהוציאה חברת אל-על לילדי העובדים שם, לא למכירה.

יצחק קדמן: בעקבות התערבות שלנו הם תרמו גם כמה אלפי עותקים לתלמידי פנימיות, שההורים שלהם לא עובדים באל-על.

יצחק קדמן: הם הוציאו יומן מאוד יפה, מאוד אטרקטיבי, בלי שהוא גורר איתו את כל הדברים שעליהם דיברתי.

יצחק קדמן: אני לא יודע למי אנחנו צריכים לפנות, מעבר להורים, ולהפניית תשומת ליבו של הציבור בעניין הזה, ואולי של ההוצאות.

יצחק קדמן: בחלק מהמקרים מדובר בהוצאות מכובדות, אבל בחלק מהמקרים אתה בכלל לא יודע מי הוציא את היומן.

יצחק קדמן: או שיש איזו תיבת דואר עלומה, שלך תדע מי מסתתר מאחורי זה, או שלפעמים גם זה לא קיים.

יצחק קדמן: אני לא יודע אם זה עניינו של משרד החינוך, או עניינו של משרד התעשייה והמסחר, אבל זה בוודאי לא עניין למשטרה, או כמו שאמרת קודם בצדק, זה לא עניין לחקיקה, אבל אני חושב שאנחנו מוכרחים לעורר את המודעות, גם של התלמידים מהכיתות היותר גבוהות, גם ובמיוחד של ההורים, וגם של הציבור הרחב, אולי גם של הוצאות שעוסקות בנושא הזה, שיעמדו באתגר להוציא יומן מעניין, אטרקטיבי, על רמה, בלי לרדת לשוליים כפי שחלק מהיומנים עושים.

תמר גוז'נסקי: תודה.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להתייחס לעוד נקודה אחת, נוסף לדברים החשובים שאמר ד"ר קדמן.

תמר גוז'נסקי: ביומן שאני מחזיקה עכשיו, יש אמירות או בדיחות שהן או גזעניות, או עדתיות, למשל בדיחה על דוד לוי שלא מבין אנגלית, ביומן לתלמיד, ואפרופו על כל המרוקאים שלא יודעים אנגלית, ולכן לא מבינים מה שמדברים אליהם.

תמר גוז'נסקי: דוגמא שניה היא בדיחה על ילד פרסי קמצן, כי כידוע הפרסים הם קמצנים, וזה עובר להם בגנים, וכבר ילד, שהוא עוד לא מבוגר, רכש את התכונות הפרסיות הידועות.

תמר גוז'נסקי: כמובן שכולנו מכירים את הסוג הזה של הבדיחות, אבל זה בא לחזק סטריאוטיפים ולפגוע בדימוי של חלק מהילדים.

תמר גוז'נסקי: אם הילד שקנה את היומן ראש צעיר, הוא במקרה בן לעדה הפרסית, מה הוא בדיוק צריך לחשוב?

תמר גוז'נסקי: אני לא אומרת שהתרבות הישראלית לא מלאה בזה, ראה תוכניות הטלויזיה, אבל זה לא אומר שזה צריך להיות ביומן.

תמר גוז'נסקי: חברינו ממועצת התלמידים, בבקשה.

אורי מלכין: אני לומד בחטיבת ביניים בגין בנס ציונה, ועולה לכיתה י'.

אורי מלכין: לגבי עניין הלחץ החברתי, בנושא של יומנים, או כל פירמה או כל דבר אחר, העניין של הלחץ החברתי באמת תופס כאן מקום.

אורי מלכין: אתן דוגמא פרטית שלי.

אורי מלכין: אני זוכר שכל תחילת שנה, ילדים בעיקר מבתי הספר היסודיים, מציגים לראווה את הדברים שנרכשו במהלך החופש, והפריט העיקרי שמוצג לראווה הוא היומן, וזו בעצם תחרות שחוזרת על עצמה כל שנה ושנה, למי יש את הדברים הכי מעניינים והכי יקרים, פשוט כדי להרשים אחד את השני.

אורי מלכין: השאלה היא עד כמה הלחץ החברתי משפיע, ולדעתי, כן, הלחץ משפיע.

אורי מלכין: לגבי נושא הפרסומות, ברור לי שהיומנים צריכים לממן את עצמם, ומן הסתם הם צריכים להכניס פרסומות.

אורי מלכין: הדבר שאנחנו צריכים להתמקד בו, הוא המחיר הגבוה של היומנים.

אורי מלכין: על מחיר של ארבעים שקל ליומן שאין בו אפילו מקום לכתוב, כלומר, מבחינת יומן הוא לא יומן, נשאלת השאלה האם המחיר הוא מוצדק, ומי מפקח בכלל על המחירים, כי המחירים גם שונים מחנות לחנות.

אורי מלכין: לגבי החומר המוצג ביומן, קודם כל, אני יודע למשל על יומני בדיחות למיניהם, שהבדיחות בהם הן ברמה מאוד נמוכה, ולפעמים הן גם לא מצחיקות, אז השאלה עד כמה השיגו עורכי העיתון את המטרה שלהם, האם הם הכניסו בדיחות על מנת להעלות את מצב הרוח, או סתם כדי למלא מקום.

אורי מלכין: לגבי האמירות והבדיחות הגזעניות והעדתיות, אני חושב שהדבר הזה הוא טעות, ובמדינת ישראל שמשולבת כל כך יפה, כשאנחנו באמת מנסים ליצור חברה שווה ומאוחדת, אין מקום לחשוף ילדים לדבר הזה, או לכל נושא פורנוגרפי או אלים.

אורי מלכין: הפניה הזאת מצד ד"ר קדמן היא באמת מוצדקת.

תמר גוז'נסקי: איך אתם מחליטים מה לקנות?

אורי מלכין: אני באופן אישי בודק איפה יש לי הכי הרבה מקום לכתוב, אבל אם יש דוגמן או דוגמנית על העטיפה, זה גם גורם, כי כולם אוהבים את הסלבריטי הזה.

תמר גוז'נסקי: יש לי פה יומן שגיבורי התרבות של ערוץ הילדים מופיעים בו שלושים פעם.

תמר גוז'נסקי: אין אנשים אחרים בעולם שלנו, יש רק את דנה דבורין, וכו', וכל הזמן מופיעים ההגיגים שלהם.

הדס פישר: אני עולה לכיתה י"א בבית ספר "פלך" בירושלים.

הדס פישר: אני חושבת שהנושא קצת חורג מהיומנים, כי אם מדברים על ערוץ הילדים, יש גם טענות על התכנים של ערוץ הילדים, בלי קשר ליומנים, למשל על התוכנית "זבנג", שיש לו גם ספרים שהרבה ילדים קוראים.

הדס פישר: אני לא חושבת שאפשר לעשות משהו בקשר ליומנים, ואני חושבת שזה יותר קשור להורים, כלומר, איך אנחנו פונים להורים.

הדס פישר: יש לי אחים קטנים, ובשנה שעברה אחי הקטן רצה לקנות יומן "זבנג", וההורים שלי פשוט אמרו לו: לא, אתה לא יכול לקנות את זה.

הדס פישר: להורים שלי יש את הכוח לאסור.

הדס פישר: אני יודעת שלהרבה הורים אין את הכוח הזה.

הדס פישר: ההורים שלי הציבו גבולות, שהוא לא יכול לקנות יומן מעל ארבעים שקל.

הדס פישר: אני חושבת שזה מה שצריך לעשות, אולי לפחות להגיד להורים שישימו לב מה הילדים שלהם קונים.

נעמה גאוי: אני מייצגת את מועצת התלמידים הארצית, וסיימתי את בית הספר "טביב".

אורי מלכין: לגבי העניין של מספרי טלפון שגויים, גם אני נתקלתי בכל מיני בעיות.

תמר גוז'נסקי: אחרי ששמענו את התלמידים, נשמע את עורך היומן מר איטו אבירם.

איטו אבירם: היה לי ברור שזו לא הולכת להיות פגישה של מחמאות, אבל אני חושב שצריך בהחלט לשמוע, ואני חושב שגם צריך להשמיע.

איטו אבירם: העובדה היא, קודם כל, שזו תעשיה שבהחלט לא מנותקת מההוויה הישראלית, ולא לחינם זו תעשיה מצליחה של עשרות או מאות אלפי יומנים בשנה.

איטו אבירם: יש לזה דרישה, בעבר היתה לזה פחות דרישה, והתעשיה הזאת גדלה בשנים האחרונות, משום שקרה משהו במשך השנים בישראל.

איטו אבירם: התחילו השידורים של הערוץ השני, והתחילה הטלויזיה בכבלים, ונפתחנו לכל העולם, וזה בהחלט עוד כלי תקשורת, כלי שנתי שמתעדכן פחות או יותר מדי שנה.

איטו אבירם: בקשר של האנשים עם התקשורת חל מהפך, וזה כולל את העובדה שמשפחה שלמה צופה לפעמים בזוועות שמשודרות במהדורת החדשות, ובתוכניות שהן למטה מכל רמה.

איטו אבירם: אם תרשו לי להעיר הערה אישית, אני חושב שהערוץ השני זו חוצפה שאין כדוגמתה ועבודה עלינו בעיניים, כמעט בתשעים אחוז מהשידורים שלהם, ורוב העם רואה אותו, צורך אותו, יונק אותו, ומכניס אותו לווריד.

איטו אבירם: המציאות היא כזאת.

תמר גוז'נסקי: יש פה בריאות?

תמר גוז'נסקי: דפדפתי ביומן שלך ולא מצאתי שום דבר בריאותי.

איטו אבירם: אז אולי לא ביומן השנה, אבל בשנים אחרות.

איטו אבירם: בכל אופן, יש סיבה שיומנים מסחריים שיש בהם יותר מהחומרים שאתם מבקרים אותם, נמכרים בסופו של דבר יותר טוב.

איטו אבירם: הרי אורי פינק הוא אבא טוב מאוד לילדים שלו.

איטו אבירם: זה אדם נחמד, שתורם למדינה, ובטח לא איזו מפלצת איומה ונוראה, אבל יש עולם, הוויה של ילדים ונוער, שצורך חומרים שמגיעים אליהם גם ממקורות אחרים.

איטו אבירם: אם אורי פינק רוצה למכור את היומן שלו, לפי מיטב שיפוטי, הוא צריך להיות מעודכן, ולהיות מעודכן זה גם שאם במשכן הכנסת אנשים הולכים מכות, מקללים בצורה שמעליבה ופוגעת - -

תמר גוז'נסקי: אנחנו ממש לא הולכים מכות.

איטו אבירם: אתם כמעט הלכתם מכות לפני שבוע.

אליעזר זנדברג: אתה אומר שהולכים מכות, וזה נשמע כאילו כל היום פה רק הולכים מכות.

איטו אבירם: אני עיתונאי, אז אולי אני עושה מניפולציה קטנה.

איטו אבירם: האמת היא שאני לא רוצה להשמיץ את הכנסת, אבל זאת הוויה הרבה יותר מורכבת היום.

איטו אבירם: אתם מדברים על הבדיחות העדתיות, אבל ישנה הזכות להצחיק.

איטו אבירם: מדינה שיכולה לצחוק על עצמה, זאת מדינה שהיא יותר מחוסנת לדעתי.

איטו אבירם: אני בן לעדה מסויימת, ואני נשוי לבת לעדה אחרת לגמרי, ואני לא חושב שהיתה איזושהי בדיחה, למעט אם זה חומר פורנוגרפי באמת, שהעליבה אותי, גם אם היא נגעה לעדה שלי.

איטו אבירם: היכולת לצחוק על עצמך, היא יכולת מאוד גדולה.

איטו אבירם: הרגישות המוגזמת הזאת – לא לצחוק על זה, ולא לצחוק על זה, תביא אותנו למצב שאסור לצחוק על ג'ינג'ים, ואסור לצחוק על קיבוצניקים, ועל מרכיבי משקפיים, ובעצם אסור לצחוק על הכל.

איטו אבירם: זאת איזושהי טוטליטריות.

איטו אבירם: מצד שני, אני גם מסכים שבדיחות עדתיות, אם הקו הוא לגמרי עדתי, אם הקו פוגע, זה גם לא ראוי.

תמר גוז'נסקי: ובלונדינית טיפשה זה בסדר?

איטו אבירם: כן, כי בלונדינית חכמה הרי לא תיעלב מזה.

איטו אבירם: זה כמו שכאשר צוחקים בבדיחות על היהודים, ואני יהודי גאה, אני לא נעלב, כי אני יודע טוב מאוד מי אני ולמה אני שייך.

איטו אבירם: זה יכול להצחיק אותי או לא להצחיק.

איטו אבירם: לפעמים זה מאוד מצחיק.

איטו אבירם: אני חושב שאנחנו צריכים להיות יותר פתוחים בקטע הזה של הבדיחות, אבל אני מסכים עם זה שיש בעיה עם היומנים.

תמר גוז'נסקי: אתה אומר שאתה מנסה לאזן בין הכוונות הטובות שלך, לבין האינטרס המסחרי, אבל למה אתה לא מנצל את היומן שלך להגיד משהו על הנושאים של הבריאות, על העישון, וכו'?

איטו אבירם: כי זה יומן לילדים, ולא חשבתי שזה מתאים.

תמר גוז'נסקי: אתה יודע מתי מתחילים לעשן עכשיו?

איטו אבירם: כן, אבל אני לא בטוח שאת צודקת שכבר מכיתה ג'-ד' צריך לפמפם להם שלא יעשנו, כשברובם המכריע הם לא מעשנים.

איטו אבירם: אגב, בעיתון שאותו אני עורך, שנקרא "ראש צעיר", יש בהחלט מסרים שקשורים בעישון ובסמים.

איטו אבירם: ביומן שלי יש כתבה למשל על חג השבועות, מה אומר לכם חג השבועות, מאכלים ומנהגים, וכדומה, יש פה כתבה על דובים בטבע, יש פה נושאים שמתייחסים לאיכות החיים.

איטו אבירם: אני יודע שיש הרבה חומרים, שברובם הם חומרים בידוריים, ויש פה גם ספורט ובדיחות, אבל בשום אופן לא אצליח למכור יומן שיהיו בו רק את החומרים שאתם רוצים.

איטו אבירם: אני גם חושב שזה לא הוגן לא לתת לילדים דברים שכן מסקרנים אותם, והם בתחום האפור מבחינת מה שנשמע פה.

איטו אבירם: התחום האפור הן בדיחות שהן אולי לא לגמרי מאה אחוז חינוכיות ומותרות, וזה תחום הבידור.

איטו אבירם: אני לא בעד הערצה של כוכבי בידור בצורה עיוורת, אבל אני חושב שזה מאוד מאוד מעניין את הילדים.

תמר גוז'נסקי: זה מעניין את הכוכבים.

איטו אבירם: אני יכול להגיד לך שילדים מאוד אוהבים כוכבים ולהקות, ואלה החומרים שהם אוהבים.

איטו אבירם: הדרך הנכונה היא לעטוף בתוך הסוכריה של החומרים היותר מסחריים ופופוליסטיים, גם מסרים אחרים.

איטו אבירם: אני מאמין שעשיתי את זה כמיטב כוחי.

איטו אבירם: אני לא אומר שאי אפשר לעשות את זה יותר טוב.

איטו אבירם: אגב, בהשוואה ליומנים אחרים, אני חושב שאני עשיתי את זה הרבה יותר טוב ומוצלח.

איטו אבירם: זו לא חוכמה להטפל לשתיים-שלוש בדיחות עדתיות, ולהציג אותן.

איטו אבירם: למה לא הצגת מתוך היומן שלי דברים טובים?

איטו אבירם: אני בטוח שאפשר למצוא שם גם כמה דברים טובים.

תמר גוז'נסקי: יושב ראש ועד ההורים הארצי, מר סנפירי, בבקשה.

אברהם סנפירי: אני מסכים שיש כאן בעיה, ואני מסכים שיש כאן בעיה ציבורית שצריך לחשוב איך להתמודד איתה, ואני בטוח שאפשר לשפר את המוצרים שאפשר למכור לילדים ולהורים.

אברהם סנפירי: צריך לעשות את זה גם בנושא של המחיר, גם בנושא של התכנים, וגם בנושא שימשוך את הילדים וייתן להם את המקסימום שאפשר בתנאים הקיימים.

אברהם סנפירי: אין לי ספק שאנחנו לא מתכוונים לעשות מהפיכה, אבל צריך לחשוב איך עושים את זה קצת יותר טוב, ולראות מה צריך לעשות כדי שזה יקרה.

אברהם סנפירי: יש רקע מאוד בעייתי לעניין, כי שר החינוך אמר שמשרד החינוך מפסיק לפקח על הספרים לבתי הספר.

אברהם סנפירי: הוא הודיע את זה בוועדת החינוך של הכנסת לפני חודשיים, בניגוד לעמדת ארגון ההורים.

אברהם סנפירי: אם זה כך, זה הולך להיות בעייתי באופן עוד הרבה יותר רחב.

אברהם סנפירי: אין לי רעיונות איך לפתור את זה.

אברהם סנפירי: אני מסכים שכל מה שעלה כאן הוא נכון, וצריך לפנות גם להורים וגם לעורכים, כדי לראות איך עושים משהו יותר טוב, וצריך גם להסב את תשומת לב התלמידים.

אברהם סנפירי: אין לי רעיון פלא שדווקא היומנים היותר טובים יהיו בידי התלמידים.

תמר גוז'נסקי: משרד התעשייה והמסחר, האם יש לכם איזושהי בקרה או פיקוח על המחירים?

יצחק קמחי: לא, אין לנו בקרה, ואין לנו פיקוח על המחירים.

יצחק קמחי: אין לנו סמכות לעשות את זה.

יצחק קמחי: הייתם רוצים שהמפקח של משרד התמ"ס יהיה זה שיחליט על התכנים, אם הם בסדר או לא בסדר?

יצחק קמחי: אז למה רק יומן, אולי גם אבדוק את הסרטים שמשאילים בספריות הווידאו?

יצחק קמחי: השאלה היא היכן זה נגמר.

יצחק קמחי: יושב ראש ועד ההורים אמר כאן מספר דברים שצריך באמת להתייחס אליהם.

יצחק קמחי: הוא רוצה את הכל מכל, שגם הילדים יקנו, ושגם זה יהיה בסדר, וגם שהכנסת תאשר, ושכולם יהיו מבסוטים.

יצחק קמחי: אבל אנחנו צריכים להסתכל באיזו חברה אנחנו חיים, להכיר במגבלות שישנן.

יצחק קמחי: אני הייתי פונה במקרה הזה דווקא לוועד ההורים, כדי להטיל פה אחריות מאוד מאוד גדולה על ההורים.

יצחק קמחי: אם הילדות שלי רוצות למשל לקנות את יומן "זבנג", אגיד להן מה דעתי עליו, אבל זו דעתי האישית, והיא לא רלבנטית כאן לאף אחד.

יצחק קמחי: ישנה אחריות על ההורים לגבי התכנים שהילדים שלהם מביאים הביתה.

יצחק קמחי: אני לא יודע כמה יצליחו לשכנע את הילדים שהבדיחות האלה הן עדתיות ולא טובות ולא במקום, אבל להורים יש אחריות.

יצחק קמחי: גם כצרכן נבון, אתה צריך לקחת אחריות, לקבל את המידע, ולהחליט.

יצחק קמחי: לעשות בצרכנות נבונה, זו סיסמא יפה, אבל זה מתחיל מאיזשהו מקום.

יצחק קמחי: מי שנותן את הכסף לילדים הם ההורים.

יצחק קמחי: אני לא יכול להגיד לחברות לא לייצר.

יצחק קמחי: יש לי יכולות בחוק לפקח על הנושא של פרסומות, אבל ביומן "זבנג" שבדקתי אותו, יש פרסומת אחת.

יצחק קמחי: אין לי שום סמכות , ובוודאי שאני לא חושב שמישהו מצפה ממני להיות הצנזורה, או להחליט מהו חומר טוב או לא טוב.

יצחק קמחי: משרד התעשייה והמסחר הוא בוודאי לא הגוף שיכול לעשות את זה.

יצחק קדמן: יש לי שאלה לנציג התמ"ס.

יצחק קדמן: אנחנו מכירים את הנושא הזה גם מהתכתבויות, אבל יש לי בכל זאת שאלה על דברים שקשורים בהגנת הצרכן.

יצחק קדמן: אם יש יומנים שקוראים לעצמם "יומן NBA", ובפנים, מעבר לצילום השער, אין שום דבר שקשור ל-NBA, לכדורסל, או לספורט, האם גם זה לא מעניינכם, כי יש פה עניין של הטעיית הצרכן.

יצחק קמחי: אני לא יכול לחוות דעה בעניין הזה, כי לא ראיתי את היומן, ואני לא יודע על מה מדובר שאני אחווה דעה.

יצחק קמחי: השאלה היא מה מצפים מאותו יומן NBA.

יצחק קמחי: אם יש פה הטעיה או אין פה הטעיה, תעביר אליי את התלונה, אני אבדוק ונקבל איזושהי החלטה.

יצחק קמחי: בשנה שעברה ראיתי יומן של אחת הכוכבות, מישהי מערוץ הילדים, וזה היה יומן עם השם שלה, והיו שם גם הגיגיה מחדר השירותים.

יצחק קמחי: השאלה היא אם היומן נושא את שמה של אותה כוכבת, ובפנים נמצאים הגיגיה, האם זה הופך את זה כבר ליומן שלה, ולא רק התמונה שלה על העטיפה.

יצחק קמחי: אם היתה רק התמונה שלה, והתכנים לא היו הגיגיה, זה גם כן יכול היה להיות במסגרת של אותה הטעיה.

יצחק קמחי: בריטני ספירס מופיעה בשער של היומן "בראש צעיר".

יצחק קמחי: אם זה היה נקרא "יומן בריטני ספירס", השאלה היא אם זו היתה הטעיה לקרוא לו כך, גם אם לא היה שום דבר שקשור אליה בפנים.

יצחק קמחי: אני לא יודע אם אפשר להפוך את זה לגדר של עבירה פלילית או הטעיה.

יצחק קמחי: בכל אופן, יומן זה משהו שהילד יכול לדפדף בו לפני שהוא קונה, זה לא משהו סגור הרמטית, והוא יכול לבדוק מה יש בפנים.

יצחק קמחי: העסק הוא מאוד בעייתי, כי אנחנו מדברים פה על עבירה פלילית, וצריך קצת יותר בשביל לפתוח בחקירה פלילית ולהגיש כתבי אישום.

יצחק קמחי: צריך גם להסתכל על הדברים האלה.

יצחק קמחי: לא לכל דבר החקיקה הפלילית היא מזור ומרפא, כי זה דבר מסובך, עד שאתה פותח בחקירה, ועד שאתה מגיש כתב אישום, ועד שזה מגיע לבית המשפט, עברה שנה וחצי.

איטו אבירם: הבעיה היא גם שכל איזכור בתקשורת של איזושהי בעיה עם איזשהו יומן, מניסיוני, מקפיץ את המכירות.

איטו אבירם: לכן, אני שומר לעצמי את הזכות להציע כמה הצעות ברוח חיובית, לא בדרך של מקל, אלא של גזר.

עירית ליבנה: אני יוצאת מתוך הנקודה של איך אנחנו מכוונים.

עירית ליבנה: כמו שעו"ד קמחי הזכיר, הנושא של חקיקה הוא נורא מורכב, וכשאין אפשרות של אכיפה, יש לנו בעיה.

עירית ליבנה: יש לנו הצעות לפרסם בתוך בתי הספר.

עירית ליבנה: אנחנו פועלים מתוך חוק, כי הפרסומת אסורה על קטינים, וברגע שזה נכנס פנימה, ואנחנו נותנים את האישור, פה אנחנו יכולים לפעול.

עירית ליבנה: אם יש עלון שרוצה לפרסם ולהיות מחולק חינם בבית ספר, אסור לו לעשות פרסומת.

עירית ליבנה: אנחנו קצת מקילים היום, כי יש יזמים, אז אנחנו מגבילים בסוג הפרסומות ובאחוז הפרסומות, ואיך זה נראה, וכו'.

עירית ליבנה: ברגע שזו מכירה חופשית, יש לנו עם זה בעיה.

עירית ליבנה: אני כן רואה את הנושא של חינוך, כמו שהפנינו את זה לארגון ההורים, שאני חושבת שהוא הצרכן המממן.

עירית ליבנה: כתבתי לעצמי סעיף של הנחיה, שהזכרנו את הצרכנות הנבונה, מה זה אומר לגביי, למה יועד היומן.

עירית ליבנה: הוא יכול להיות מסחרי ויפה ואסתטי ומפתה, אבל באמת צריך ללמד את הילד לבדוק את המוצר, ולצרוך מוצר שהוא קצת יותר חינוכי לטעמנו.

עירית ליבנה: יכול להיות שבעקבות ההנחיה, גם הסמויה וגם הגלויה שלנו, של מערכת החינוך, זה יכוון או יאלץ את היצרנים והמפיקים להיענות לאותה הכוונה, או ללכת בהתאם לאותם קווים מנחים של המשרד.

עירית ליבנה: בנושא של הנחיה מפורשת, יכול להיות שכן אצא בהנחיה מפורשת דרך חוזר מנכ"ל, לומר שהיומן יועד ל – ותשומת הלב והאחריות צריכה להנתן ל –

אברהם סנפירי: אין סיכוי.

עירית ליבנה: יכולה להיות הנחיה של המשרד, לא דרך חוזר מנכ"ל.

עירית ליבנה: בעיקרון, אנחנו צריכים לקבוע את הקווים המנחים של איך אנחנו מכוונים את הילדים, מה היעוד שלו ומה כדאי לצרוך, וכן ללמד אותם מה טוב ומה לא.

עירית ליבנה: אנחנו מוכרחים לכוון ולחנך אותם, והם ילמדו לאט לאט.

עירית ליבנה: אני רואה במשרד אחריות מסויימת כן לפעול.

יצחק קמחי: אני מסכים עם הדברים של הגב' ליבנה בנושא של איך לחנך את הנוער, על מנת לצרוך טוב יותר, ולבחון את מה הוא רוכש, ומה יש לו בפנים, אבל יש מקום להורים גם לעסוק בזה, ולבתי הספר בוודאי.

יצחק קמחי: אני אישית מנסה לדחוף תוכנית לחינוך לצרכנות בבתי הספר, ומנסה לקדם את הנושא, ברמות גילאים שונות, אבל אני רוצה להפנות את תשומת הלב למשרד החינוך, כי יש יוזמות של מורים שאומרים לתלמידים שאת היומן הזה אסור להם להביא לכיתה.

יצחק קמחי: אני יודע שזו יוזמה מקומית של מורה, אבל אני יודע שאנחנו לא תורמים פה להפנמה של משהו, אלא בדיוק יוצרים את הגירוי למה כן לקנות את היומן ולהסתיר אותו מהמורה.

יצחק קמחי: אין לי כישורים פדגוגיים בנושא הזה, מעבר להשכלה הכללית שיש לי, אבל לא נראה לי שזה משיג את המטרה, אלא זה משיג את ההיפך.

יצחק קמחי: קיבלתי בעניין הזה מכתב משר החינוך, וגם משר החינוך הקודם יצחק לוי.

יצחק קמחי: כולם כותבים לי, ואני עונה להם – אתם רוצים שאני אחליט על התכנים?

אורי מלכין: כשהייתי בכיתות הנמוכות, היה לנו היומן של המחברת החומה, כמו שהזכירה חה"כ גוז'נסקי בתחילת הישיבה.

אורי מלכין: הסוג הזה של היומן לא היה ממש אטרקטיבי, ולאחר מכן היו יומנים אלקטרוניים, שהיו יקרים מדיי, וסוג היומנים שיזם מר איטו אבירם.

אורי מלכין: היומנים עברו תהליכים, עם ההתפתחות הטכנולוגית, והפתיחות שלנו לעולם, ועם הכבלים והערוץ השני.

אורי מלכין: השאלה היא למה אנחנו דנים על זה עכשיו, והאם היינו יכולים לעצור את זה עוד אז.

אורי מלכין: כי השנה הדברים יחסית מתונים לעומת מה שהיה לפני שנה או שנתיים, כשלגמרי לא היה על זה פיקוח.

תמר גוז'נסקי: גם עכשיו אין פיקוח.

אורי מלכין: השאלה היא איפה אנחנו באמת יכולים לשים את הפיקוח הזה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים על דעת קהל, על דעה של תלמידים, על דעה של הורים, על איך קונים ומחליטים, ואיך נכנעים ללחצים של הרייטינג.

תמר גוז'נסקי: הבעיה היא שאנחנו חיים במדינה שבה מחנכים ילדים לצרוך לפי הרייטינג, ובכלל לא להתייחס לשום נושא אחר.

תמר גוז'נסקי: בהקשרים אחרים דנו לא אחת באותן סוכנויות שמוציאות את הבוקינג, שמפתים את ההורים והילדים לבוא ולעשות צילומים לצורך דוגמנות או שחקנים, כשמלכתחילה ברור שאף אחד לא מתכוון להציג את הילד או הילדה האלה לא לדוגמנות ולא למשחק, אלא המטרה היחידה היא להוציא מההורים חמשת אלפים שקל שהם ישלמו על כביכול צילומי הדוגמנות והמשחק.

תמר גוז'נסקי: אתה יודע למה עושים את זה, כי הדבר הכי נעלה היום זה להיות דנה דבורין או מיכל ינאי, והדרך הקצרה לכך היא לעבור דרך סוכנויות הדוגמנות הפורחות ועולות.

תמר גוז'נסקי: ולמרות שמשרד התעשייה והמסחר עשה צעדים חשובים בנושא הזה, והוגשו גם תביעות, וגופים ציבוריים לוחמים בכל כוחם, על כל אחת שאנחנו מצליחים לעלות עליה, צצות עוד עשר סוכנויות כאלה.

תמר גוז'נסקי: זה עסק שאין בו הפסד, כי ההוצאות אפס, ההכנסות לא מדווחות, וזה עסק בלתי רגיל שמבוסס על הדברים האלה.

תמר גוז'נסקי: אם אנחנו מדברים על פרסומת סמויה ביומנים, יוצא לי לראות עכשיו בשמונה בבוקר תוכניות קיץ לילדים, ובערוץ הראשון ישנה התוכנית החדר של חני.

תמר גוז'נסקי: חני נחמיאס מתיילדת עם הילדים באולפן, ואחרי שהיא אומרת מה שהיא אומרת, היא אומרת: עכשיו, גלידה שטראוס.

תמר גוז'נסקי: זו הפרה בוטה של כל הכללים, שלא לדבר על חינוך לבריאות, שבשעה שמונה בבוקר, אומרים לילדים לאכול שוקולד, סוכריות, וגלידות.

תמר גוז'נסקי: לכן, נאמר פה בצדק שתפסנו דווקא את היומנים, כאילו שאין בעיה במקום אחר.

תמר גוז'נסקי: זה נכון, ואנחנו כל פעם תוקפים גורם אחר.

תמר גוז'נסקי: פעם אחת אנחנו תוקפים את החברות, ופעם אחרת את הערוץ, אבל כשאתה מזמין את האדונים המכובדים מערוצי התקשורת, שיבואו לכאן, הם לא באים, והם אפילו לא רוצים לשמוע.

תמר גוז'נסקי: ערוץ הילדים, למשל, לא רוצה לשמוע בכלל כשאנחנו טוענים שיש לו פרסומות סמויות.

עירית ליבנה: אבל הוא עובד יפה מאוד עם משרדי הממשלה.

תמר גוז'נסקי: לכן, אני מסכימה שהבעיה היא רחבה יותר, אבל אנחנו נכנסנו לנושא הזה.

אליעזר זנדברג: לבן שלי היה יומן NBA בשנה שעברה או לפני שנתיים, אבל בעניין הזה לא ראיתי שום בעיה, כי הוא קנה אותו בשביל העטיפה.

אליעזר זנדברג: הוא לא קנה את זה כספר מידע ל-NBA.

יצחק קדמן: יש יומני ספורט שיצאו, שהם מאוד עשירים במידע.

אליעזר זנדברג: בכל אופן, אני משוכנע שמשרדי הממשלה לא יכולים לעשות כלום בעניין, מאותם נימוקים שהעלה נציג משרד המסחר והתעשייה, ולדעתי הוא אמר פה דברים נכונים.

אליעזר זנדברג: אבל, אולי יש מקום לסוג מסויים של חותמת כשרות, לתו איכות, שהוא לא תו תקן במובן הממלכתי, שמן הראוי לחשוב איך אתם, ועד ההורים, עושים את זה, באיזושהי צורה.

אליעזר זנדברג: אני בתור הורה, אם הייתי רואה שגופים וולונטריים, שיש להם מעמד ציבורי, ממליצים על משהו מסויים, סביר להניח שאקח את זה בחשבון.

אליעזר זנדברג: יש עוד דבר אחד, וזה קשור למשהו אחר, וזה העניין של עיתוני ילדים.

אליעזר זנדברג: אני בזמנו ניסיתי לגעת בנושא וירדתי מזה, כי זה גם לא היה רלבנטי, אבל משרד החינוך מתיר לעיתונים מסויימים להכנס לבתי ספר, ולעיתונים אחרים לא.

אליעזר זנדברג: הוא מתיר את זה בכל מיני טריקים, למשל, אומרים לו - אם תעשה סדנא על איך עושים עיתון, העיתון שלי יעביר את זה, ואז ברור מה קורה למחרת בבוקר.

אליעזר זנדברג: זה נושא נפרד, אבל הוא קשור באיזושהי צורה, בכך שיכול להיות שמשרד החינוך כן צריך להתיר את האפשרות להציג בפני הילדים יומנים שיש להם הסכמה של גופים ציבוריים, למשל ועד ההורים.

אליעזר זנדברג: זו תחרות לא הוגנת, אבל אם היומנים האחרים עושים תחרות לא הוגנת מכיוונים אחרים, ממילא אתם לא מקפידים על הכללים של תקינות והגינות, ואז אם כבר, אולי ללכת לצד החיובי של העניין, ואז יכול להיות שיהיה אינטרס של אחרים לקבל סוג של הכרה מגופים שהם לא ממלכתיים, כי הממלכה לא יכולה להתערב, ואז יכול להיות שהמצב יהיה טוב יותר.

איטו אבירם: יש פה כמה צדדים לסיפור הזה.

איטו אבירם: צד אחד הם הילדים, והשאלה עד כמה אפשר להשפיע על הילדים לצרוך מוצר אחד יותר איכותי או פחות איכותי, זה בהחלט עניין של חינוך, של חריש לעומק, וזה לא יכול לבוא דרך פרסומת, כי איכשהו היומנים מדברים אל הילדים.

איטו אבירם: יושבים בצד השני אנשי מקצוע, שהם אנשים מאוד ממולחים, שגם להם יש ילדים, והם יודעים לבקר יפה מאוד תופעות שליליות אחרות, אבל הם רוצים גם להרוויח, וגם לזכות בהכרה.

איטו אבירם: הסיבה שאני פה, היא בגלל שסקרן אותי ועניין אותי, והדאיג אותי, לדעת שבאמת יש בעיה עם היומנים.

איטו אבירם: תמיד ידעתי שיש בעיה, והזימון הזה היה מעין טלטלה.

איטו אבירם: על היומנים מתחילים לעבוד בחורף, ולקראת החופש הגדול הם כבר מוכנים.

איטו אבירם: עם נציגים של משרדים שקשורים לעניין, כמו משרד החינוך, משרד הבריאות או משרד המסחר והתעשייה, אין לי שום קשר, ואני לא יודע מה הם רוצים ומה חשוב להם.

איטו אבירם: שייקחו גם הם יוזמה.

איטו אבירם: אם הייתי מקבל איזשהו דף לקראת אמצע השנה שאומר: ביומנים של שנה שעברה הבחנו בטעויות מצערות, בפספוסים ובפגיעות עדתיות אלו ואחרות, עם דוגמאות, ואנחנו יודעים שזו מדינה חופשית ודמוקרטית, אבל, אנא, השתדל לתקן את הטעויות, ואנו בטוחים שגם ככה תצליח להוציא יומן טוב - רבותיי, אני הייתי עובר שורה שורה.

איטו אבירם: אותו דבר לגבי מסרים.

איטו אבירם: אם היו אומרים לי שילדים מתחילים לעשן כבר בגיל צעיר, והיו נותנים לי אפילו קצת חומרים לשלב אותם, הייתי מקבל את זה בשמחה.

איטו אבירם: אני מחפש חומרים ליומן.

איטו אבירם: יש לי מספיק סוכריה כדי לעטוף בה גם את המסר היותר אמיתי.

תמר גוז'נסקי: כמו למשל, מגילת זכויות הילד.

איטו אבירם: הכנסתי אותה כמה פעמים ביומנוער.

איטו אבירם: כשקיבלתי אותה התייחסתי אליה כמוצא שלל רב, פירקתי אותה לגורמים, והכנסתי אותה בכל עמוד.

תמר גוז'נסקי: אם עכשיו יהיה חוק זכויות התלמיד בבית הספר.

איטו אבירם: חוק מאוד מעניין, ואפשר לתת אותו.

איטו אבירם: מי עושה את הדברים האלה?

איטו אבירם: יש כמה גורמים שעושים את זה, עושה את זה ערוץ הילדים, ועושה את זה עודד מודן מ"זבנג".

איטו אבירם: כולם אנשים טובים, שרוצים שיהיה טוב במדינה, והם לא אנשים שליליים, ובהחלט אפשר לטלטל אותם מדי שנה במועד הנכון, ולהציג בפניהם רשימה של דברים שצרמו ופגעו.

איטו אבירם: אני אומר לעצמי איך שכחתי מבריאות וספורט, דברים שנורא חשובים לי גם באופן אישי, ואיכשהו זה קצת התמסמס, כי הייתי כנראה יותר מדיי שקוע במסרים שיותר עושים רושם על הילדים.

איטו אבירם: אם היה הדף הנכון, התיאום המסויים, זה היה עוזר.

איטו אבירם: אפשר לעשות תחרות היומן המוצלח.

איטו אבירם: הנוער מחפש את הדבר התוסס והלא מקובל, ולכן כשקיבלנו הכרה של משרד החינוך במעריב לנוער, הסתרנו את זה, כי זה היה פוגע בתפוצה של מעריב לנוער.

תמר גוז'נסקי: אם אתה עושה תחרות כזאת, אתה מתייחס לצורה החיצונית, אתה מתייחס לתכנים.

איטו אבירם: איזושהי מסיבת עיתונאים לקראת תחילת שנת הלימודים, עם ציונים ליומנים.

איטו אבירם: כל יומן צריך להיות גם קצת מסחרי, ויש בו פגמים, אבל ישנו ארגון ההורים, אז תנו עצה להורים, תבליטו את הטובים.

איטו אבירם: זה יעבוד מצויין, ותראו את השינוי כבר בשנה הבאה.

תמר גוז'נסקי: בסיכום הדיון, אני רוצה עוד פעם להביע את הביקורת החריפה של הוועדה על ההתחמקות של מו"לים של יומנים מלהופיע לדיון, במיוחד ערוץ הילדים, שמוציא כמה וכמה יומנים.

תמר גוז'נסקי: התירוצים שהם נתנו לנו הם מתחת לכל ביקורת.

תמר גוז'נסקי: יש לוועדה הזאת רומן די קשה עם ערוץ הילדים.

תמר גוז'נסקי: הם פשוט לא רוצים לשמוע אותנו, למרות שהם לכאורה גוף שפועל כגוף ציבורי, כי אסור להם לעשות פרסומות, ויש עליהם הרבה הגבלות כערוץ ילדים, והם למעשה ערוץ שירות שהכבלים נותנים תמורת הזכות לעשות את הפרסומות במקום אחר.

תמר גוז'נסקי: אנחנו דיברנו לא פעם על הצורך בפיקוח ציבורי יותר רציני, אבל הם לא רוצים לשמוע.

תמר גוז'נסקי: זאת נקודה אחת.

תמר גוז'נסקי: נקודה שניה היא שאני חושבת שכולם הסכימו עליה פה, היא שהמאבק על איכות היומנים ועל התכנים שלהם, הוא לא מאבק בחקיקה, אבל בהחלט בצורות של יצירת דעת קהל.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שעלו פה כמה הצעות טובות.

תמר גוז'נסקי: אנחנו נפנה לגורמים, גם למשרד החינוך, גם למשרד הבריאות, וגם לגורמים ציבוריים שעניינם ילדים ונוער, לקבל את האתגר הזה, ולקראת דצמבר, שאז חושבים על היומנים, לפנות לכל העורכים, ולהציע למו"לים לכלול מסרים בנושאים שנראים חשובים לגורמים הציבוריים האלה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שדווקא יומן שבו אתה רואה את המסר שוב ושוב, כי היומן נמצא כל הזמן על השולחן, הוא דבר מאוד חשוב, כולל זכויות ילדים, בהקשר הזה, וכולל, מצד שני, דברים שאנחנו רוצים להסב אליהם את תשומת הלב של הילדים בצורה המתאימה, וכמובן כל עורך ימצא את הצורה המתאימה להכניס את המסר הזה.

תמר גוז'נסקי: לגבי הרעיון של תחרות היומנים או נתינת תו איכות, אני חושבת שאפשר להעביר את זה למועצה לשלום הילד, לוועד ההורים, ולכל מיני גורמים אחרים.

תמר גוז'נסקי: תבדקו את הנושא הזה, אולי נוכל על ידי כך לעזור להורים לעשות את זה.

אליעזר זנדברג: גם למועצת התלמידים.

תמר גוז'נסקי: הבעיה היא שבגיל הזה הם חושבים שזה ילדותי וטפשי, וזה כבר לא מדבר אליהם.

תמר גוז'נסקי: הבעיה היא לגבי הילדים היותר צעירים, והם לא מיוצגים במועצה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאם משרד החינוך יוכל להיעזר בתו התקן הזה, ואם משרד החינוך ייזום פעילות, ואם ידברו על זה בשעת חברה, המצב ישתנה.

תמר גוז'נסקי: אני מציעה שנראה בזה לא את הדבר היחיד, כי ישנו גם ערוץ הילדים, ועיתוני ילדים, אבל כל פעם ניקח נושא אחד, ונטפל בנושאים האלה.

תמר גוז'נסקי: אני לא חושבת שאנחנו צריכים לתת הרגשה לעורכים האלה, שאין פיקוח ציבורי.

תמר גוז'נסקי: רצינו לשדר לעורכים שהם עושים מלאכה שיש לה משמעות ציבורית.

תמר גוז'נסקי: נכון שאתם עושים עסק, נכון שאתם רוצים להרוויח כסף, אבל לעבודה שלכם יש משמעות ציבורית וחברתית, ואולי אין לכם כוונות רעות, אבל תראו מה שיוצא מהנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שלהורים גם כן יש תפקיד חשוב.

תמר גוז'נסקי: לגבי עניין המחיר, כמובן אם היינו עושים שביתת קונים, המחירים היו יורדים, אבל אני לא רואה שזה יהיה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאין מקום לשום אלימות, ודאי לא לעידוד אלימות כלפי מורים או אחד מול השני, או כל דבר מהסוג הזה.

תמר גוז'נסקי: לכן, אני מקווה שאם נעשה את הצעדים האלה, ונפנה לגורמים, נוכל לקראת שנה הבאה לבדוק האם הלחץ הציבורי שלנו ישפיע ויביא להוצאתם מהשוק של דברים בלתי אפשריים, ולשיפורם של דברים סבירים.

תמר גוז'נסקי: אני מודה לכם, הישיבה נעולה.