הוועדה המיוחדת לקידום מעמד הילד, כנסת 15, פרוטוקול מספר 44, 2000-05-16 10:45

תמר גוז'נסקי: על סדר יומנו דיון במכונים להתפתחות הילד בעקבות דוח נציבת קבילות לחוק ביטוח בריאות ממלכתי.

תמר גוז'נסקי: זאת לא פעם ראשונה שאנחנו עוסקים בנושא המכונים אבל חשבתי שיש מקום לבדוק יחד עם כל הגורמים את ההערות הביקורתיות שמצויות בפרק שמוקדש להתפתחות הילד בדוח הנציבה האחרון שמתייחס לשנת 1998 ו1999-.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולשבח את דוקטור קרני רובין על העבודה והעקשנות למלא את התפקיד הזה למרות שהוא מאוד מורכב, מאוד מסובך וקשור עם הרבה מאוד גורמים.

תמר גוז'נסקי: חשוב מאוד שלציבור בכלל ולציבור ההורים בפרט יש כתובת ויש אפשרות לאגם את הטענות כדי לראות איפה ישנן בעיות.

תמר גוז'נסקי: לפי הדוח, הנושא של התפתחות הילד הוא אחד המוקדים הבולטים בקבילות הציבור, למרות שכידוע בשנים האחרונות הוכנסו כמה שיפורים ונעשתה הרחבה של השירות החשוב הזה.

תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת, דווקא על רקע השינויים החיוביים האלה, חשוב שנראה מה אנחנו יכולים לעשות עוד כדי לקדם את הנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו עדיין מקבלים תלונות על תורים לבדיקות, אנחנו עדיין יודעים שיש פערים גדולים מאוד בשירות הזה במקומות שונים בארץ, ואני מאוד מקווה שהדיון הזה יוליד מסקנות שנוכל גם להעביר למשרד הבריאות.

קרני רובין: עיקר התלונות היו לגבי פיזיותרפיה ומעט מאוד לגבי ריפוי בעיסוק.

קרני רובין: זה נתן תחושה כאילו יש רוויה בריפוי בעיסוק אבל לא בפיזיותרפיה.

קרני רובין: לגבי קלינאי תקשורת גם כן היו תלונות רבות, כולל מכונים מקצועיים לקלינאי תקשורת.

קרני רובין: אחד הנושאים שהוויכוחים התמקדו בו היה הנושא של נכות סומטית.

קרני רובין: קודם כל, ההגדרה של נכות סומטית ובהמשך אני ארחיב.

קרני רובין: ויכוח מר שאני מקווה שהסתיים עם החקיקה שהייתה עכשיו זה טיפול בילדים שנמצאים במסגרת החינוך המיוחד.

קרני רובין: היה לנו ויכוח נוקב כשבית-הדין פסק, בניגוד לדעת המשרד וללא נוכחות המשרד, שמי שנמצא בחינוך המיוחד לא יכול לקבל טיפול דרך הקופה וכי מדובר מכוח חיקוק אחר.

קרני רובין: אחד הוויכוחים שעדיין לדעתי נמשך זה הוויכוח לגבי היקף הטיפולים שניתנים לילדים עם נכויות סומטיות כשהוויכוח על פניו נראה מאוד משונה, אבל יכול להיות שהוא דורש שינוי חקיקה יותר ברור.

קרני רובין: הבעיה עם נכויות סומטיות, לדעתי התחלקה לשתיים: האחת, הגדרה, ונדמה לי שעל זה פחות או יותר הושגה הסכמה עם הקופות.

קרני רובין: לעומת זאת, האם מדובר במתן טיפולים ללא תקרת גיל וללא תקרת מספר, על זה קיים ויכוח עם הקופות כשהקופות מנסות להכניס את זה למסגרת של השלוש עד שש ושש עד תשע, דבר שנראה אבסורדי, כי אז בעצם מאפס עד שלוש זה לא מוגבל ומתשע ועד 18 זה שלא מוגבל ופתאום באמצע זה מוגבל וזה פשוט לא הגיוני.

קרני רובין: יתרה מכך, הקופות כל הזמן טוענות שהן רשאיות לגבות כספים, בעוד שבחוברת השירותים מן המועד הקובע נקבע שצוות רב מקצועי בילדים הסובלים נכות סומטית ניתן ללא תשלום וללא הגבלת גיל.

קרני רובין: נראה לי בעצם שזה מה שהיה צריך להיות, אולי למעט ההשתתפות במכונים באופן רגיל, כפי שנקבע בגובה של עשרים שקלים לרבעון.

קרני רובין: ויכוח נוסף שהיה הוא דמי ההשתתפות הקבועים בחוק והסדרי הגביה.

קרני רובין: כפי שמשרד הבריאות פירש, מרגע שהקופות הפעילו את הסדרי הגביה, הסדרי הגביה היו אמורים לגבור על כל סעיף אחר.

קרני רובין: לעומת זאת הקופות טענו שהסדרי הגביה באו לשפר את מצבן ולא להרע אותו ולכן הן אמורות לגבות את התשלום עבור המכונים כפי שנקבע בסעיף 6, שהוא סעיף ספציפי ולכן הוא קיים.

קרני רובין: אין ספק שהסדרי הגביה באו לשפר את מצב הקופות ונראה שמן ההגיון היה אולי לקבוע שהתשלומים יהיו לפי סעיף 6, סכום של 24 ש"ח היום, אבל שמתשלומים אלה יהיו פטורות כל אותן קבוצות הזכאיות לפטור על-פי הסדרי הגביה, ודבר זה גם יענה על המצוקה של אותם הורים לילדים שידם לא משגת לשלם את התשלומים האלה.

קרני רובין: ויכוח נוסף ובעיה קשה מאוד היא המכונים שמחוץ למסגרת הקופה, כאשר את הבעיה אפשר לחלק לשתיים: יש אלה שרוצים לקבל טיפול פרטי מחוץ למסגרת הקופה, ויש אלה שאין להם ברירה והם נשלחים למסגרות מחוץ לקופה.

קרני רובין: היום בעצם כולם באותו סל.

קרני רובין: לא הייתי רוצה לצמצם.

קרני רובין: באיזשהו מקום אני תמיד אוהבת לאפשר את חופש הבחירה עד למקסימום, אבל לגבי אלה שהקופה אומרת "אין לי, לך למכון פרטי", לדעתי הם לא היו אמורים לשלם יותר מאשר הם היו משלמים בתוך הקופה.

קרני רובין: בעיית הבעיות לדעתי היום היא ההמתנה, התורים.

קרני רובין: התורים מגיעים למצב אבסורדי כאשר אנשים מחכים שנה ויותר כשמדובר בטיפול עד גיל מסוים ולא רק מבחינת הקופות אלא גם מבחינת התפתחות הילד, וככל שאתה מחכה יותר, כך הנזק הוא גדול יותר.

קרני רובין: נראה לי שבדבר הזה אין דרך אחרת אלא לקבוע מסגרת צרה מאוד.

קרני רובין: אני חושבת שאנחנו פחות או יותר הגענו להסכמה שלא יתכן שההמתנה תעלה על כחודש ימים לאבחון, ולטיפול לא יתכן שהיא תעלה על חודשיים-שלושה.

קרני רובין: היום אין גבול לתורים.

אור-נוי: בכל המערך ההתפתחותי יש כמה בעיות יסודיות.

אור-נוי: הבעיה הראשונה היא שיש תקצוב, וכאשר מדובר על ילדים לא סומטיים, יש להם הקצבה של מספר טיפולים, יש להם הקצבה גם של מספר אבחונים שלא מופיע בחוק, אבל הקופות קובעות הקצבה למשל של אבחון פסיכולוגי למרות שכתוב בחוק עצמו שאבחון, למיטב ידיעתי, ככל שזה נדרש.

אור-נוי: זאת בעיה אחת וזאת בעיה שצריך להתמודד אתה כי בדרך כלל היא לא קיימת בתחומים רפואיים אחרים.

אור-נוי: לא יעלה על הדעת מגבלה באנטיביוטיקה או במספר טיפולים.

אור-נוי: הבעיה השנייה היא שזה שטח שבו חסרים כוחות מקצועיים מורשים והייתי אומר שבתחום הריפוי בעיסוק יש מספיק כוח אדם כמעט בכל הארץ אבל בתחום הפיזיותרפיה והפרעות בתקשורת יש כוח אדם שהוא לא מספיק.

אור-נוי: אנחנו מתריעים על זה כבר שנים, כאשר הפער בין ההתרעה לבין ביצוע של משהו כדי לתקן את המצב הוא בפירוש שנים ובנושא הזה אני פחות אופטימי למרות שישנן כוונות להוסיף סטודנטים להפרעות בתקשורת, דבר שייתן פתרון לעוד שלוש-ארבע שנים, ואולי גם בפיזיותרפיה.

אור-נוי: אף אחד לא מנסה לפתור את הבעיה הזאת במיוחד שהיא קיימת בחלק מהמגזרים בארץ בהם הבעיה היא קשה ביותר.

אור-נוי: הדבר השלישי הוא שלמעשה עם הרחבת סל השירותים תוקצב סכום מסוים להגדלת כוח אדם.

אור-נוי: הרי בסופו של דבר אם הקופות קיבלו ב99- ובשנת 2000 סכום שהוא בין 10 ל11- מיליון שקל תוספת להרחבת סל השירותים בהתפתחות הילד, מן הדין היה והיה צפוי שכוח האדם שעוסק בזה יגדל בערך במאה משרות, העלות של אותם מאה אנשים, וזה כמובן היה משפר את הנושא של תורי ההמתנה.

אור-נוי: הרושם שלי הוא שבדרך כלל לא היתה הגדלה מתאימה של כוח האדם.

אור-נוי: בכל מקרה, זו בעיה מפני שמצד אחד על-פי חוק ניתן כסף למטרה מסוימת, אין כלי בידי מערכת הבריאות לכפות על מי שמקבל את הכסף הזה שהוא יוצא באמת למטרה הזאת, הוא נכנס לפול הכללי של הקופה, ופה מתעוררת בעיה שבסופו של דבר עם התוספת לסל, מה שקרה בהרבה מקומות בפועל הוא הארכת תור ההמתנה שהיה הרבה יותר טוב לפני שנתיים-שלוש.

אור-נוי: זאת אומרת, בעצם אנחנו פגענו בילדים הללו בזה שנתנו להם יותר טיפולים ועכשיו הם צריכים לחכות יותר.

אור-נוי: אני חושב שלאור זה האפשרות היחידה שלנו, כך חשבנו, בכל-זאת לדאוג לכך שהכסף ינוצל להגדלת כוח אדם זה לבוא ולהסביר מה זה זמן המתנה סביר לאבחון ולטיפול.

אור-נוי: בעצם דיברנו מה שדיברנו וזה נשלח לקופות כהמלצה.

אור-נוי: זאת הרי לא חקיקה אלא רק המלצה.

אור-נוי: המחשבה היא שבמידה שיוסדר עניין ההמתנה והוא חייב להתקצר מעבר להמתנה של היום של ששה עד שמונה חודשים, אז בסך הכל המשמעות היא העלאה בכוח אדם.

אור-נוי: אני מקווה שזה יתבצע אחרי איחור של זמן לא קטן.

אור-נוי: הנקודות שהועלו כאן למשל לגבי ילדים עם בעיות סומטיות.

אור-נוי: אני חושב שדווקא בזה הגענו להסכמה במסגרת הישיבות הללו וזה ברור לקופות שלא יעלה על הדעת שילד עם בעיה סומטית שאין לו הקצבה במספר הטיפולים עד גיל שלוש, פתאום מספר הטיפולים יקטן אם הוא זקוק ליותר טיפולים וקיימת הסכמה שבעצם ילדים עם בעיות סומטיות, אחרי שהסכמנו, הגורם המטפל בכל גיל יגדיר את כמות הטיפולים שהם צריכים לקבל.

אור-נוי: אני חושב שעל זה הייתה הסכמה ואני מקווה שלא תהיה בזה יותר בעיה.

אור-נוי: יש גם הסכמות מסוימות לגבי גבייה או לגבי השתתפות עצמית וכאן אני מוכרח להעלות עוד בעיה שלי היא מציקה ביותר.

אור-נוי: יש הסכמה עם הקופות שמתחת לגיל שלוש גם במוסדות ציבוריים – כלומר, לא רק במכונים התפתחותיים של הקופות עצמן – לא תהיה השתתפות עצמית כי היה מוסכם על-פי החוק שאין השתתפות עצמית עד גיל שלוש.

אור-נוי: קיימת הסכמה אבל זה עוד לא בוצע על-ידי כל קופה בשטח ואני מקווה שזה יבוצע.

אור-נוי: אבל, כאן יש הצדקה מסוימת של הקופה, במידה וההורים דורשים טיפול אצל גורם פרטי, אני אישית לא חושב שאפשר לבוא ולומר שהקופה צריכה לשלם 200-150 ש"ח לטיפול הזה.

אור-נוי: נדמה לי שכאן ההשתתפות העצמית של המקסימום לא תהיה במקום.

אור-נוי: כלומר, לא הייתי בא ואומר שגם אם הורה בא ואומר שהוא רוצה ללכת לקלינאי תקשורת מסוים שלוקח 200 ש"ח לשעת טיפול, שהוא יקבל בחזרה 175 ש"ח.

אור-נוי: כך הקופות נוהגות וכאן לא הייתי משנה.

משה לינביץ: בנושא של כמות הטיפולים.

משה לינביץ: כל קופה נותנת לחולה לפי ראות עיניה.

משה לינביץ: זאת אומרת, בארץ אין לנו היום מומחה שיאמר כמה טיפולים צריך לקבל אותו ילד.

משה לינביץ: השכילה קופת-חולים מכבי ומתייעצת עם דוקטור מעיין שהיא הרופאה האחראית לדיס-אוטונומיה והיא מקבלת את מה שדוקטור מעיין ודוקטור אקסלרוד בארצות-הברית ממליצים.

משה לינביץ: שאר הקופות כמו כללית או לאומית נותנות לפי ראות עיניהן, 12 טיפולים בשנה, 30 טיפולים בשנה וכולי, כאשר הילדים בדיס-אוטונומיה זקוקים לפחות לשלוש-ארבע פעמים בשבוע טיפול של פיזיותרפיה.

משה לינביץ: יש לנו גם בעיה נוספת שיש מעט מאוד פיזיותרפיסטים שמתמחים ומכירים את הבעיה של דיס-אוטונומיה, שזו גם בעיה של אוסטיאופורוזיס וגם בעיה של שרירים.

משה לינביץ: אני לדוגמה הייתי בקופת-חולים מכבי, קיבלתי חמישה טיפולים בשבוע בפיזיותרפיה, קיבלתי עוד ארבעה טיפולים בדיבור, בזכות זה הילדה שלי מדברת מעולה, הילדה שלי הולכת, אבל באיזשהו שלב אותו פיזיותרפיסט עזב את הקופה.

משה לינביץ: יש בעיה שבמחלות כרוניות חייב להיות איזשהו קשר, נוצר קשר בין המטפל לבין המטופל.

משה לינביץ: ברגע שנוצרת כימיה ויש כבר את הקשר הזה, קשה מאוד לילדים עם מחלות כרוניות להתחיל להחליף להם כל חצי שנה או כל תקופה מטפל, ואז עלות הטיפול למעשה אצל אותו מטפל שהיה בקופת-חולים מכבי היום נופלת עלי ללא כל השתתפות של הקופה, וזה אומר בסביבות ה160- שקלים לטיפול.

משה לינביץ: אני לא אומר שהקופה תממן לי את כל הטיפול, אבל אני חושב שבמקרים מסוימים הקופה צריכה לממן לפחות את אותו חלק שהיא הייתה מממנת לפני שאותו מטפל עזב את הקופה כאשר הוא ממשיך לטפל באותו ילד ובאותה תדירות.

משה לינביץ: אנחנו חייבים לשים את הדגש על אותן משפחות שקשה להן, שיש להם ילדים עם מחלות כרוניות קשות והן לא מסוגלות לשלם את ה24- שקלים לטיפול כי זה מגיע לסכומים גבוהים.

משה לינביץ: אם תיקחו בחשבון את כל העלויות מסביב שזה יכול להגיע ל1,400-1,300- שקלים כאשר הקופה הולכת לקראתם, תוסיפו עוד 24 שקלים עבור כל טיפול, אתם רואים לאיזה סכום זה מגיע.

משה לינביץ: אפילו אם אני רוצה לעבוד עוד שעות במשך היום, נגמרו לי השעות.

בני גליק: הטענה שלי היא שצריך להתבסס על גורם מקצועי שמבין.

בני גליק: אני רוצה להעלות את הנושא של הפרה-רפואי במיוחד באזור ירושלים.

בני גליק: קלינאיות תקשורת, מרפאות בעיסוק ופיזיות

בני גליק: רפיסטיות מועסקות גם על-ידי גופים רפואיים – קופות-חולים, בתי-חולים ומכונים פרטיים – וגם על-ידי גנים, מערכת חינוכית.

בני גליק: בירושלים יש הרבה מערכות חינוכיות חרדיות ששם משלמים משכורות עתק והם לוקחים לנו את כל הצוות הפרה-רפואי הכי טוב.

בני גליק: הם נותנים להם שחור והטבות.

בני גליק: אנחנו לא יכולים לעמוד בתחרות הזאת.

בני גליק: אז אין לנו.

בני גליק: הן יוצאות מאתנו והולכות למקום שיש יותר כסף.

שמואל ריגלר: שלא תחשבו שכל הבעיה היא בקופות.

שמואל ריגלר: יש קופות בהן יש מכונים להתפתחות הילד שנותנים גם אבחון וגם טיפול.

שמואל ריגלר: יש אזורים מסוימים שיש בהם עיר מרכזית והרבה פריפריה, ואז בעיר נותנים את האבחון ואת הטיפולים מסביב כאשר קונים שירותים מכל מיני מנגנונים עצמאיים.

שמואל ריגלר: יש מכוני התפתחות ששייכים לבתי-חולים ממשלתיים שאני לא רואה כאן נציגים שלהם אבל הם תופסים מסה די גדולה וגם שם התורים הם ארוכים.

שמואל ריגלר: תבינו שהבעיה היא לא רק בתוך הקופות אלא הבעיה היא גם במכונים שלא בשליטת הקופות, שהם בשליטת משרד הבריאות.

שמואל ריגלר: המערך הכלל ארצי הוא לא רק בקופות החולים.

שמואל ריגלר: כך שהטענה של תורים היא בהחלט טענה כלל ארצית, לא רק לגבי הקופות.

שמואל ריגלר: מאחר שאנחנו פרוסים במסה הכי גדולה, יש לנו מקומות שם אין תורים.

שמואל ריגלר: אני מקבל את מה שדוקטור קרני רובין כתבה לקופה לגבי אורך התורים.

שמואל ריגלר: אנחנו כקופה מקבלים את מה שכתבת במכתב וזה מקובל עלינו.

שמואל ריגלר: אני עם דוקטור מייקל רוזנבלט יושבים היום על הכנת תורה בנושא התפתחות הילד כאשר מקובל עלינו מה שכתבת לגבי אורך התורים ובכלל לגבי כל הדברים.

שמואל ריגלר: אני חושב שלפרופסור אור-נוי יש בזה חלק גדול ועד כמה שאני מבין, לא הייתי בוועדה, שם הטונים הם הרבה יותר נמוכים ורוב הדברים מקובלים גם לגבי חולים סומטיים.

שמואל ריגלר: מה שפרופסור אור-נוי כתב מקובל עלינו.

שמואל ריגלר: אני רוצה לומר שבחלק מהמקומות אנחנו הוספנו אחרי שהתקבל השינוי בחוק.

שמואל ריגלר: הבסיס היה של תורים ארוכים, אבל ברגע שהחוק התקבל אנחנו רדפנו אחרי המצב ובחלק מהמקומות הוספנו כבר עובדים.

שמואל ריגלר: באזור שלי למשל הוספנו עובדים והתורים הם בהחלט סבירים ודי עונים על הקריטריונים של משרד הבריאות.

שמואל ריגלר: במקומות אחרים, שם יש לנו רק אבחון שלנו והטיפול הוא מחוץ לקופה, שם זו בעיה כלל ארצית כי בחלק מהמקומות אנחנו שולחים לטיפולים גם במסגרות ממשלתיות.

שמואל ריגלר: אני רוצה לומר שהקופות טוענות, וזה נכון, שהתקציב לא התקבל.

שמואל ריגלר: זאת אומרת, התוספת הזו עדיין לא התקבלה, ובחלק מהמקומות הכנסנו אנשים והתקציב עדיין לא התקבל.

שמואל ריגלר: עם הפיזיותרפיסטיות הבעיה היא קשה.

שמואל ריגלר: אין לי בעיה להשיג פיזיותרפיסטית, אבל זאת בעיה קשה מאוד לקלוט היום פיזיותרפיסטית לילדים.

שמואל ריגלר: בפיזיותרפיה אי-אפשר לסמוך על אחת שאין לה ניסיון.

שמואל ריגלר: זאת לא קלינאית תקשורת שאז הילד, נאמר, לא ידבר כל כך טוב ויהיה לו פיגור של חצי שנה-שנה.

שמואל ריגלר: פיזיותרפיסטית שאני שולח אליה ילד בגיל שלושה-ארבעה חודשים והיא מפספסת, הפסדנו כאן המון.

שמואל ריגלר: היא צריכה לתפוס את הילד, לראות אותו, להגיד לי שזה ילד שעלול לפתח תסמונות מסוימות וצריך להיכנס ולעשות.

שמואל ריגלר: אני עבדתי שנתיים בפגיה ויש פיזיותרפיסטיות שנכנסות לפגים וכבר שם יש להן את המגע ואחרי שבועיים-שלושה הן יודעות מה הולך לקרות.

שמואל ריגלר: זה ניסיון לפעמים של עשר ועשרים שנה.

שמואל ריגלר: יכול להיות שמישהי באה ורוצה לעבוד על תקן ונותנים לה את התקן כשהמחיר של פיזיותרפיסטית הוא לא גבוה במיוחד אבל אומרים לה שהיא צריכה לעבור השתלמות וכולי.

שמואל ריגלר: לגבי קביעה, כפי שפרופסור אור-נוי אמר, עד גיל שלוש שנים הגיעו להסכמה ששולחים לגורם מחוץ לקופה.

שמואל ריגלר: בסך הכל צריך לבוא ולהגיד שאי-אפשר לזרוק את הכל על הקופות ולהגיד להן שעכשיו יעשו את זה ואת זה ולקחת את כל החולים המיוחדים ולהעביר אליהן.

שמואל ריגלר: במקרה של החולים המיוחדים צריכים שיקול דעת בנפרד בכל נושא, ופעם נפגשים בקטע של האישור ברופא אחד שמאשר ופעם ברופא אחר, כך שבאותה קופה המצב יכול להיות שונה.

שמואל ריגלר: על דיס-אוטונומיה, אני יכול לתת לכם דוגמה שבית-חולים הדסה החליט שיש לו מרכז לדיס-אוטונומיה, תל-השומר אמר שגם לו יש מרכז כזה, והדסה ירושלים כותבת לכולם לבוא עם אישור פתוח, לעשות כל מיני בדיקות שרובן לא בסל.

שמואל ריגלר: מה שאת אמרת לגבי מתן אנטיביוטיקה, היום זה בהחלט לא נכון.

שמואל ריגלר: קחי את סל הטכנולוגיות החדש ותראי שהיום מגבילים את הרופאים במתן אנטיביוטיקה ותרופות אחרות, וזה ממש כתוב.

שמואל ריגלר: אדם בא עם דלקת ריאות, את חושבת שנותנים לו מיד את התרופה הכי טובה?

שמואל ריגלר: לא.

שמואל ריגלר: תתחיל שלב א', זה אנטיביוטיקה מסוימת כשבדרך כלל היא לא היקרה ביותר.

שמואל ריגלר: אם זה לא עובר, נותנים אנטיביוטיקה אחרת וכולי וכולי.

שמואל ריגלר: אותו דבר לגבי כל המחלות.

שמואל ריגלר: אדם עובר בשלבים.

שמואל ריגלר: היום רפואה זה כסף וכולנו יודעים את זה.

שמואל ריגלר: לא שולחים כל אחד מיד ל-מ.ר.י.

שמואל ריגלר: יש מכוני מ.ר.י.

שמואל ריגלר: שיש להם ועדה משלהם שיושבת ומחליטה את מי יקדימו ומי לא, מי לא צריך את הבדיקה בכלל ומי כן.

שמואל ריגלר: בכל דבר היום חושבים פעמיים.

שמואל ריגלר: אני לא אומר שום מילה רעה על מכבי שצוינה כאן לשבח, אבל אם יש אנטיביוטיקה שהיא קצת עולה יותר, אתה צריך לקבל אישור מרופא מוסמך שייתן את האישור לתת את התרופה הזאת.

שמואל ריגלר: היום מגבילים לא רק בהתפתחות הילד אלא בכלל ברפואה.

עמנואל לבנטל: כאן נאמר דבר שצריך להיכנס לדקויות.

עמנואל לבנטל: לפעמים יושבים אנשים שהם בתפקידים אדמיניסטרטיביים ולא רואים את האיכויות והעומק של טיפול שצריך להינתן.

עמנואל לבנטל: הדסה, במקרה דוקטור מעין, הלכו לציבור שלם של הורים ואמרו לה שתתמקד רק בנושא שלהם, שתראה מה העולם מביא בנושא זה ושתקדם אותו.

עמנואל לבנטל: יותר מזה, הם גם מממנים אותה בסכום עתק של שבעים אלף דולר והמימון עולה עכשיו למאה אלף דולר כדי לקדם את מה שרואים האנשים כדברים שאולי מייתרים את הבדיקות והטיפול.

עמנואל לבנטל: האיכות מדברת בעד עצמה.

עמנואל לבנטל: הורה מביא את הילד שלו מחיפה לירושלים, זה אומר משהו על האיכות ועל הרמה של הדסה.

עמנואל לבנטל: כמובן שיש התנגשות בין הקופות, החוק והדסה.

עמנואל לבנטל: לגבי מה שהעלה דוקטור בני גליק.

עמנואל לבנטל: יש טיפולים שהם בסימן שאלה ויש טיפולים שהקונצנזוס העולמי אומר שזה ככה.

עמנואל לבנטל: התפקיד שלנו הוא לקדם קודם כל את הטיפולים שיש קונצנזוס ולהפריד בין שני הסוגים של הטיפולים וזה יעזור הרבה מאוד מבחינת העלויות.

עמנואל לבנטל: בדרך כלל הטיפולים החדשנים יותר, לפעמים זו עלות עצומה.

עמנואל לבנטל: הייתי מבקש, וזו נקודה שיידרשו האנשים שצריכים לתת תשובה, שיבדילו בין טיפולים מוסכמים לטיפולים שהם בסימן שאלה.

גילה סעדיה: מה שאני אומרת אני אומרת באחריות מלאה.

גילה סעדיה: במכון צאלים ששייך לוולפסון יש תור המתנה של שנה, בברזילי המתנה של שנה לפיזיותרפיה ועוד ועוד, אז הם אומרים שילכו לקופה ואת השולחן יהפוך בה.

גילה סעדיה: אנחנו כאן בתפקיד כפול ואני חושבת שאם מקיימים דיון על התפתחות הילד – לא על מצב הקופות ותפקודן – הן אחראיות או משרד הבריאות אחראי כי הוא אחראי על הפעלתם.

גילה סעדיה: נקודה שנייה היא שחסרים אנשי מקצוע.

גילה סעדיה: לא יעזרו עשרים דוחות עם כל זה שאני מעריכה שדוח הוא משהו שצריך להיות.

גילה סעדיה: יש מקצועות מסוימים שאין בהם אנשים ולא יהיו בשלוש-ארבע שנים הקרובות.

גילה סעדיה: המיניסטריון צריך להורות על דרכים עוקפות ואנחנו נפעל.

חני אורון: אני מסכימה לדבריה של גילה סעדיה.

חני אורון: אנחנו מבססים את השירותים בעיקר על מכונים קיימים.

חני אורון: אנחנו קופה קטנה ואין לנו עניין לפתוח מכונים להתפתחות ילד כי זה לא יעיל ואני לא יכולה לפתוח במקום אחד, שם אין לי אוכלוסייה, ולהריץ לשם את כולם.

חני אורון: זה לא הגיוני.

חני אורון: אנחנו מפנים רק לשירותים בעיקר בבתי-החולים הממשלתיים ובכל מקום אחר גם בכללית.

חני אורון: התורים, אלה התורים.

חני אורון: שם נעשים בעיקר האבחונים וזאת שוב מהטעם של הבטחת איכות.

חני אורון: לי חשוב שהאבחון ייעשה במקום הכי מוסמך שיש בו צוות רב מקצועי, בעיקר לכאלה שיש להם בעיות בתחומים רבים.

חני אורון: כשמדובר בטיפולים, זה על ספקים פרטיים.

חני אורון: אנחנו מאוד משתדלים שאותו ספק שאנחנו מכניסים למערכת עבד לפחות שנה באיזשהו מכון מוכר ואז אנחנו מרחיבים את רשת הספקים, ומבחינתנו הם במעמד של ספק של הקופה וההשתתפות היא השתתפות.

חני אורון: אם מישהו רוצה ללכת למכון אחר, זה עניינו.

חני אורון: לגבי מזון.

חני אורון: מזון זה לא בסל, אבל באותם מקרים שמישהו פונה, הבקשה עוברת לוועדת חריגים והיא, בהתאם לשיקול הדעת, ויושבים שם רופאים, מחליטה.

אור-נוי: באשקלון התור ירד, אבל זה תלוי בהנהלת בית-החולים.

אור-נוי: הנהלת בית-החולים באשקלון הסכימה שהמכון שם יעשה משהו דומה ואז היא שיכולה להגיע להסכם.

אור-נוי: אני רוצה להתייחס לדבריו של דוקטור גליק בשני היבטים.

אור-נוי: בכל מקרה, כדי לשמור על רמה מקצועית, חייבים שאנשי המקצוע במכונים הרפואיים, יהיה להם ניסיון – וזאת לא התמחות – שאנחנו דורשים ואני חושב שניסיון של שנתיים הוא לא זמן רב.

אור-נוי: ממילא חלק גדול מהמטפלים הם אנשים שעובדים כבר במכונים ולא מרוויחים שם כסף ורוצים להרוויח קצת כסף על-ידי עבודה נוספת.

אור-נוי: יש גם יחידות טיפוליות.

אור-נוי: יש היום 25 יחידות טיפוליות במדינת ישראל שמופעלות בדרך כלל על-ידי המועצות והעיריות.

אור-נוי: שם יש גם פיקוח וגם הדרכה.

אור-נוי: אפשר גם להיעזר בהם כדי לקבל שירותים.

אור-נוי: על זה לדעתי אסור לוותר כמו שאתה תשתדל לא לשלוח ילד לרופא כללי לאבחון.

אור-נוי: אין ספק שיש בעיות התפתחותיות שצריכים לקבוע בשבילן סל ספציפי.

אור-נוי: כאן אני מסכים עם דוקטור גליק.

אור-נוי: לא כולם, אבל צריכה להיות איזושהי קביעה מקצועית של סל שבוודאי הוא לא שרירותית מינהלית ש54- טיפולים בשנה, נקודה וזה הכל.

אור-נוי: זה ייעשה, אבל זה דבר שלוקח זמן.

תמר גוז'נסקי: אני מודה לכל המשתתפים שתרמו לדיון.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאנחנו היום נמצאים במצב יותר טוב ויותר קשה.

תמר גוז'נסקי: מצד אחד היו שיפורים בחקיקה כשלילדים האלה נקבעו זכויות וזה בסדר, זה טוב וזה חשוב.

תמר גוז'נסקי: גם התיקון בחוק ההסדרים האחרון תרם לכך.

תמר גוז'נסקי: מצד שני דווקא כאשר עושים שיפור בשירות מסוים, הבעיות שלו, המחסור מתבלט יותר לעין, כמו שקורה גם בתחומים אחרים.

תמר גוז'נסקי: אתה אומר מגיע, אז פתאום מופיעים כל אלה שרוצים את השירותים האלה או שבעצם מגיע להם השירות הזה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהמצב הזה שהתור התארך הוא לא המצב שרצינו כתוצאה מהשיפורים האלה.

תמר גוז'נסקי: לא זאת הייתה הכוונה אבל בפועל זו התוצאה.

תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת שאנחנו צריכים לבדוק יחד עם משרד הבריאות והאוצר איך ניתן להביא לכך שהשיפור הזה לא יגרום להרעה במצב.

תמר גוז'נסקי: אני מציעה שנקיים בקרוב ישיבה עם המנהלים והנציגים של המכונים בבתי-החולים הממשלתיים - שהבנתי שזו נקודה מאוד חשובה שאם שם נשפר, זה יכול לעזור לחולים, לקופות ולכל המערכת – וכמובן לעם, למשרד האוצר ולכל מי שנוגע בנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: לגבי קלינאי תקשורת.

תמר גוז'נסקי: דנו בעבר ואני יודעת שהיו תוכניות, אבל אני רוצה לבקש, אם אפשר לקבל, פירוט שיאמר לאן הגענו בנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: אני יודעת שיש הצעות בנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: אני מבקשת מהקופות שבמהלך השנה תדווחו לנו עד כמה אתם מתקדמים בנושא של זמן המתנה סביר מבחינת

תמר גוז'נסקי: כם וגם תאמרו לנו האם באמת עלה הביקוש כתוצאה מהתיקון הזה בחוק ואיך זה השפיע עליכם, ההפרדה הזאת בין החינוך המיוחד לביניכם.

תמר גוז'נסקי: אני מאוד מודה לכם ואני מבקשת שתשמרו על קשר.

תמר גוז'נסקי: אם יש איזה נושאים שתרצו להעלות, בבקשה.