הוועדה המיוחדת לקידום מעמד הילד, כנסת 15, פרוטוקול מספר 42, 2000-03-29 00:00

מוזמנים: חגי יהודאי – ממונה על עמותות משרד העבודה והרווחה: יוסי פרחי – מנהל אגף הכשרה ופיתוח כוח אדם נוער עובד ולומד: עדי בן עמי – יו"ר האגף לאיגוד מקצועי אהוד סופרן – מנהל מחוז דרום דורון קרני התאחדות הקבלנים: עו"ד מנשה קפלן – יועץ לענייני חקיקה הנהלת ביה"ס מלט"ב, הורים ותלמידים: אברהם גרנרייך – הורה עמית גרנרייך – תלמיד רונית גרנרייך – הורה צילה דץ – מנהלת פדגוגית נורית חג'אג' – הורה אברהם יעקובוביץ' – הורה יעקב יעקובוביץ' – הורה מירלה יעקובוביץ' – הורה אלה לויטס – הורה אהוד סרפיצק – תלמיד ויקי פרץ – הורה על סדר היום: סגירתו הצפויה של ביה"ס התעשייתי מלט"ב בחולון.

נרשם על-ידי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אני פותחת את ישיבת הוועדה לקידום מעמד הילד.

נרשם על-ידי: על סדר היום סגירתו הצפויה של בית הספר התעשייתי הטכנולוגי מלט"ב בחולון.

נרשם על-ידי: הדיון עולה בוועדה לפי בקשת ההורים והתלמידים, שמזה כמה חודשים מודאגים מאד נוכח האפשרות והסכנה שבית הספר לא ימשיך לפעול בשנה הבאה.

נרשם על-ידי: אנחנו כבר קיימנו דיונים פה, על כל העניין הזה של בתי ספר תעשייתיים וכל הניסיון לסגור את המסלול הזה.

נרשם על-ידי: אתמול, בהקשר אחר לגמרי, קיימנו דיון על הטיפול בילדי אסירים, ושם כולם הדגישו את האופציה של לימוד מקצוע, כדבר האמיתי שיכול להציל את בני הנוער האלה, ברובם, בגיל 13-14, אם מפנים אותם למקום שבו הם לומדים מקצוע ומחלצים אותם.

נרשם על-ידי: אני אומרת את זה רק כדי לחזק את החשיבות, ואדוני יודע שדעתי האישית ודעת הוועדה היא שהמגמה הזאת של חיסול הכיוון הזה, היא מגמה אנטי חברתית, היא מגמה אליטיסטית, היא מגמה שמנסה למדוד את כל הנוער בארץ באיזה שהוא סרגל אחד, שמישהו המציא אותו, כאשר בפני כל הנוער בישראל עומדת כאילו מטרה אחת ויחידה – להגיע לתעודת בגרות ולהגיע לבגרות מסוימת וכן הלאה; ומי שלא – שיעוף לנו מהעיניים, כי הוא בכלל לא מעניין אותנו.

נרשם על-ידי: על כן ניסינו, ואנחנו מנסים, להציל את זה – אני אומרת ברמה הכללית.

נרשם על-ידי: אבל היום אנחנו לא נדבר ברמה הכללית, נדבר על בית הספר הזה, הנמצא בחולון, במבנה מאד יפה ומסודר, ומהפגישה שקיימתי שם ביום שישי, בביקור שלי, התרשמתי מאד משביעות הרצון, גם של התלמידים וגם של ההורים, אך מצד שני, גם מהדאגה הגדולה.

נרשם על-ידי: אין לנו הרבה זמן לדיון, כי כפי שהסברתי לכם, אנחנו ביום האחרון של הכנסת, והדיון במליאה כבר התחיל, אז הכל פה לחוץ, וננסה להיות מאד מעשיים ולבדוק מה קורה.

נרשם על-ידי: מי יציג את הנושא בשם ההורים?

תמר גוז'נסקי: מירלה יעקובוביץ': בני בכיתה י"א, במגמה של תחזוקת מחשבים אישיים.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה פשוט לתת רקע לגבי ההחלטה שלנו לרשום את הילד - וכך, בעצם, אני מייצגת את כלל ההורים - לגבי ההחלטה לרישום הילד בבית הספר מלט"ב.

תמר גוז'נסקי: הבן שלי וחלק נכבד מהילדים סיימו את חטיבת הביניים, ואז התחלנו לחפש את התיכון המתאים לילדים.

תמר גוז'נסקי: עשינו סבב בין כל בתי הספר בעיר, שכמובן היו מתאימים לילדים, לילד שלי, בהתאם למצוקות ולבעיות האישיות של כל אחד.

תמר גוז'נסקי: בדקנו את כל בתי הספר האפשריים, הלכנו לכל בית ספר, נפגשנו עם המנהל, עם היועצת, עשינו סבב בין כל המגמות, הכיתות, התכנים הנלמדים – ממש בדיקה יסודית, כי המטרה שלנו בעצם הייתה שהילד שעבר מסכת לא קלה בבית הספר, קשיים לא קלים, יגיע בעצם לתיכון שבו הוא יוכל לממש את היכולות שלו ויוכל להגשים את עצמו, ללמוד, להגיע, לסיים י"ב כיתות במסגרת של בית ספר, ללמוד מקצוע; אם הוא יוכל, ייגש גם לבחינות בגרות – בית הספר מאפשר את הגישה לבחינות בגרות, והכי חשוב – התעודה המקצועית, שזה בעצם הפתח של הילדים, של הנערים האלה, להיכנס למעגל העבודה, במיוחד שבבית הספר הזה יש מגמה של חשמל ותחזוקת מחשבים.

תמר גוז'נסקי: זו מגמה ייחודית בכל האזור הזה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו יודעים שהיום התחום של המחשבים הוא מאד חיוני, ולא תמיד מסתכלים אם הבגרות בהיסטוריה היא 5 יחידות או יחידה אחת, או בכלל לא.

תמר גוז'נסקי: בבית הספר הזה, בעצם, אנחנו מצאנו את השילוב המתאים לצרכים של הילדים שלנו, וגם לרשום את הילדים למלט"ב לא היה הכי קל, כי היו סטיגמות מסוימות, אבל הכל מופרך, כי הילדים מאד מרוצים בבית הספר ורוצים להגיע לבית הספר.

תמר גוז'נסקי: זו מסגרת קטנה יותר, מצומצמת, הכיתות קצת יותר קטנות ביחס לבתי הספר של משרד החינוך עם 40 תלמידים.

תמר גוז'נסקי: המורים מגיעים לכל תלמיד בנפרד, מתייחסים לכל תלמיד, משקיעים בכל תלמיד, ובעצם הילדים האלה מצליחים לממש את היכולות שלהם בבית הספר הזה.

תמר גוז'נסקי: הילדים מאד מרוצים, ובפירוש הם נמצאים כרגע במצוקה אדירה.

תמר גוז'נסקי: מירלה יעקובוביץ': רק בפברואר נודע לנו, בתחילת פברואר, שיש אילו שהם תהליכים לסגירת בית הספר.

תמר גוז'נסקי: נודע לנו גם דרך העיתון, מר בונלי כתב בעיתון "חולון בת ים" שנמיר יעבור למלט"ב, ומלט"ב כנראה ייסגר.

תמר גוז'נסקי: בטלפון הוא הכחיש את הנושא הזה, שהוא אמר לעיתונאי – עיתונאי יכול לכתוב כאוות נפשו, אני לא אחראי לדברים האלה.

תמר גוז'נסקי: בדיעבד, מסתבר שהדברים האלה אכן נעשו, ושמרו על סודיות מוחלטת, ואנחנו התכנסנו באיזו שהיא פגישה בבית הספר, ההורים והתלמידים, בתחילת חודש פברואר, ומהשמונה בחודש, אנחנו בעצם התחלנו לכתוב מכתבים, כי אמרו לנו שהדרך היחידה היא לפנות בכתב.

תמר גוז'נסקי: אז התחלנו לכתוב מכתבים לשר החינוך, לשר העבודה והרווחה, למר פרחי, לכל גורם אפשרי, לכל הגורמים העירוניים – פשוט רצינו תשובות, רצינו לדעת מה יעלה בגורל הילדים שלנו.

תמר גוז'נסקי: אלה הילדים שלנו.

תמר גוז'נסקי: הם מאד יקרים לנו.

תמר גוז'נסקי: מירלה יעקובוביץ': 168 תלמידים, מכיתה ט' עד כיתה י"ב.

תמר גוז'נסקי: בעצם אנחנו לא קיבלנו שום תשובה.

תמר גוז'נסקי: ניסינו ליצור קשר בטלפון, ואמרו לנו, אל תדאגו, הכל יהיה בסדר.

תמר גוז'נסקי: מה אתם דואגים?

תמר גוז'נסקי: הכל יהיה בסדר, לילדים שלכם יהיה מקום לימוד.

תמר גוז'נסקי: אבל בכתב, אף אחד לא היה מוכן להעביר לנו תשובה כלשהי.

תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אם בית הספר המסוים הזה יפעל.

מירלה יעקובוביץ': ימשיך לתפקד כבית ספר ויעניק לילדים את כל מה שהוא התחייב, בעצם, בעת הרישום.

מירלה יעקובוביץ': הוקמה מגמה של תחזוקת מחשבים, יש לה סימול מקצועי, הם התחייבו שבסוף הלימודים יקבלו את התעודה המקצועית מטעם משרד העבודה והרווחה, יעשו את הפרויקט; ומצד שני, אנחנו רואים שההתעלמות היא טוטאלית.

מירלה יעקובוביץ': היו"ר תמר גוז'נסקי: עכשיו, בפסח, זאת תקופת הרישום לבתי הספר.

מירלה יעקובוביץ': מירלה יעקובוביץ': נכון.

מירלה יעקובוביץ': משרד העבודה והרווחה לא נקט שום

תמר גוז'נסקי: מירלה יעקובוביץ': לא.

תמר גוז'נסקי: הוצא בכתב, לא לרשום את התלמידים לשנת הלימודים הקרובה.

תמר גוז'נסקי: זה מכתב שמר טובי הוציא לנו.

תמר גוז'נסקי: מירלה יעקובוביץ': מר טובי הוא סגן ממונה מחוזי בתל אביב.

תמר גוז'נסקי: ניסינו גם ליצור פגישות ולא הלך.

תמר גוז'נסקי: פשוט חסמו אותנו באופן טוטאלי.

תמר גוז'נסקי: פנינו להרבה חברי כנסת, בכתב.

תמר גוז'נסקי: חלקם ענו לנו, חלקם טרחו תוך יומיים ליידע אותנו, ואכן אמרו, שהמגמה היא לסגור את בית הספר ולהעלים את הילדים שלנו בין בתי הספר השונים.

תמר גוז'נסקי: זה הכל.

תמר גוז'נסקי: מירלה יעקובוביץ': לא.

תמר גוז'נסקי: אין בחולון בית ספר דומה למלט"ב.

תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: התלמידים במלט"ב הם מחולון ומאין עוד?

תמר גוז'נסקי: מירלה יעקובוביץ' מאזור ומראשון לציון.

תמר גוז'נסקי: זה בית ספר שמשרת אוכלוסייה די נרחבת ופשוט עונה על הצרכים של הילדים האלה.

תמר גוז'נסקי: לילדים האלה יש קשיים בתחומים מסוימים, אבל יש להם יכולות אדירות בתחומים אחרים ובתחומים שהם נדרשים להם בחיי היום יום.

תמר גוז'נסקי: כשילד, או אדם מבוגר, רוצה להתקבל לאיזה שהוא מקום עבודה, בקורות חיים שלו, הוא צריך לציין כמה שנות לימוד.

תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: הדרישה שלכם היא שבית הספר ימשיך ויפעל במתכונתו הנוכחית.

תמר גוז'נסקי: נכון?

תמר גוז'נסקי: מירלה יעקובוביץ': בוודאי.

תמר גוז'נסקי: זו הדרישה שלנו, החד משמעית, כי זאת טובת הילדים.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מרגישים שמזלזלים בילדים, פוגעים בזכויות שלהם, כילדים וכתלמידים, ללמוד היכן שהם בחרו והיכן שמתאים להם.

תמר גוז'נסקי: אזי אינני חושבת שמישהו יכול לדעת יותר טוב מההורים ומהצוות המקצועי, היכן המקום הטוב ביותר לתלמידים האלה ולילדים האלה.

תמר גוז'נסקי: עמית גרנרייך: אני יושב ראש מועצת התלמידים בבית הספר מלט"ב.

תמר גוז'נסקי: רציתי לציין שאנחנו, התלמידים-

תמר גוז'נסקי: עמית גרנרייך: כן.

תמר גוז'נסקי: אני לומד מחשבים.

תמר גוז'נסקי: מצאנו דרך חדשה, גישה לחיים.

תמר גוז'נסקי: פשוט בבית הספר הזה התייחסו אלינו באופן שונה, היחס באמת היה יחס מתאים לכל תלמיד, ופשוט אהבנו לבוא לבית הספר.

תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: מה זה, אהבתם?

תמר גוז'נסקי: זה עוד לא עבר, זה בהווה, לא?

תמר גוז'נסקי: זה עוד לא סגור.

תמר גוז'נסקי: עמית גרנרייך: איך אומרים?

תמר גוז'נסקי: יש לנו חשק לבוא לבית הספר.

עמית גרנרייך: החשק התחיל לרדת לכל תלמיד.

עמית גרנרייך: או שתלמיד לא בא, או שתלמיד- היו"ר תמר גוז'נסקי: אתה מעריך שבית הספר הזה ייתן לך אפשרות להיקלט בעבודה אחר כך?

עמית גרנרייך: היו"ר תמר גוז'נסקי: האם אתה כבר עובד באיזה מקום?

עמית גרנרייך: היו"ר תמר גוז'נסקי: עוד לא?

עמית גרנרייך: אתם עדיין לא עושים עבודה מקצועית?

עמית גרנרייך: הכשרה?

עמית גרנרייך: עמית גרנרייך: בכיתות י' עדיין לא.

עמית גרנרייך: בכיתה י"א ו-י"ב.

תמר גוז'נסקי: יעקב יעקובוביץ': כן.

תמר גוז'נסקי: אני רוכש ניסיון בעבודה עצמה, וזה מאד עוזר בחלק המקצועי.

תמר גוז'נסקי: מירלה יעקובוביץ': אני רוצה פשוט לציין, שמהרגע שקיבלנו את התשובות שבית הספר נסגר, הילדים נמצאים במצוקה אדירה, האנדרלמוסיה בבית הספר אדירה, כי הם בעצם אינם יודעים מה יעלה בגורלם.

תמר גוז'נסקי: העתיד, שהיה להם די ברור וודאי, והם ידעו שהם יסיימו במגמה של תחזוקת מחשבים אישיים – פתאום הכל מתנפץ להם ואין מערכת מקבילה לזה.

תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: ברור.

תמר גוז'נסקי: ראו, אנחנו, מהמידע ששלחו ההורים, הבנתי שהתיכון הזה נוהל על ידי עמותה, שההרכב שלה היה משרד העבודה, הסתדרות עובדי הבניין, התאחדות הקבלנים וסולל בונה.

תמר גוז'נסקי: אני לא יודעת מה עלה בגורלה של העמותה הזאת, אבל לפחות יש לנו פה גם נציג של משרד העבודה, ואני מבינה, גם נציג של הקבלנים; אזי נוכל לשמוע מה עלה בגורלה של העמותה, כי אני מבינה שיש פה נושא אחר.

תמר גוז'נסקי: נושא שני, זה, אני מבינה, הבניין עצמו, שאינני יודעת בדיוק – הוא בניין ממשלתי, מה הייעוד שלו – והאפשרויות שעומדות, בעצם, האופציות, כדי למנוע את הסגירה.

תמר גוז'נסקי: היינו מאד שמחים, מר יוסי פרחי, אם תעזור לנו, איך נוכל לחשוב ביחד, כדי לעצור את הדברים האלה.

תמר גוז'נסקי: אילו פתרונות מעשיים אפשר לעשות, מאין בעצם הלחץ לסגירה, כי הבנתי שחלק מהצוות קיבל כבר הודעות פיטורים, מחודש מארס, אזי אלו כבר לא רק דיבורים על סגירה, אלא בעצם יש כבר צעדים.

תמר גוז'נסקי: בבקשה מר יוסי פרחי, מנהל אגף הכשרה ופיתוח כוח אדם.

תמר גוז'נסקי: יוסי פרחי קודם כל אני רוצה להודות לך, גברת מירלה יעקובוביץ', על מה שאמרת.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה שתדעי שאני עברתי שלוש שנים קשות מאד בתפקיד שלי, במלחמה על העתיד של הנוער, ובסופו של דבר, העתיד של בתי הספר האלה שלנו, בכללותם, הוכרע על ידי בית המשפט העליון, בשתי פסיקות שלו, שקבע שבתי הספר נשארים במדינת ישראל, ולא רק זה, אלא הוא גם קבע שהחל מהחודש הבא, התיקצוב שלהם יהיה זהה למשרד החינוך.

תמר גוז'נסקי: כלומר, זה היה מאבק.

תמר גוז'נסקי: אני מקבל כל מילה שאמרת, ומי שליוותה אותנו, בצורה מאד טובה ואמיצה, זאת גברת תמר גוז'נסקי.

תמר גוז'נסקי: מה שדיברת, את דיברת כרגע אלינו, ואנחנו מבינים מאד על מה את מדברת, ואני תומך מאד במה שאמרת.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להבהיר מה בדיוק קרה פה, במלט"ב.

תמר גוז'נסקי: מלט"ב היה מוסד להכשרה בנושא בנייה, שכלל גם בית ספר להנדסאים, גם בית ספר למבוגרים וגם בית ספר לנוער.

תמר גוז'נסקי: הגוף הזה הופעל על ידי גוף שנקרא מוסד לייעול ולבנייה, כשהחברים במוסד הזה, ההנהלה של המוסד הזה, הייתה תאגיד משותף של ממשלת ישראל, התאחדות הקבלנים, עיריית חולון, ההסתדרות ואולי מישהו שכחתי – סולל בונה, או משהו כזה.

תמר גוז'נסקי: יוסי פרחי: לפני 12 שנים.

תמר גוז'נסקי: משהו כזה, אולי אפילו יותר.

תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: מה הייתה המטרה?

תמר גוז'נסקי: להכשיר כוח אדם לבנייה?

יוסי פרחי: אדם לבנייה במדינת ישראל, וזה הוקם כחלק מהפיצויים של ממשלת גרמניה למדינת ישראל, מכספי השילומים, ולמעשה המבנה מומן, בחלקו הגדול, על ידי ממשלת גרמניה, והוא נחשב מבנה מפואר.

יוסי פרחי: מירלה יעקובוביץ': סליחה שאני מתערבת, אבל הם עמדו על כך שתהיה שם חטיבה לנוער, בית ספר לנוער, כי היה להם מאד חשוב להכשיר את הנוער, וזה כתוב במגילה של אותם התורמים.

יוסי פרחי: יוסי פרחי: מה שקרה, היה איזה שהוא עניין, שאני לא בקיא בו לפרטי פרטים.

יוסי פרחי: התאחדות הקבלנים השתתפה מדי שנה ב2- מיליוני שקלים בהחזקת המקום, והם הודיעו ביום מסוים, שהחל מה1.1.2000-, בעקבות איזה שהוא הסדר אצלם, של הפסקת גבייה או משהו כזה, הם אינם יכולים לעמוד בנטל הזה, והם מבקשים פירוק של העמותה, או של התאגיד הזה, שניהל את המקום.

יוסי פרחי: כלומר, אנחנו כממשלה, עמדנו בפני עובדה מוגמרת, בגין הפירוק.

יוסי פרחי: היו"ר תמר גוז'נסקי: זה לא פירוק המוסד, זה פירוק העמותה.

יוסי פרחי: יוסי פרחי: פירוק העמותה.

יוסי פרחי: נכון.

יוסי פרחי: לא סגירת בית הספר, אלא פירוק העמותה.

תמר גוז'נסקי: יוסי פרחי: היו שתי החלטות לאחר פירוק העמותה: האם לצאת למכרז ולתת לעמותה אחרת לנהל את זה, כמו רשת אורט, רשת עמל, זכיין פרטי, או שהמיתקן הזה, שהוא מיתקן ממשלתי, בסופו של דבר, יהפוך להיות מרכז הכשרה ממשלתי.

תמר גוז'נסקי: אני לא מסתיר – היו אצלנו, במשרד העבודה, חילוקי דעות בגין העניין הזה.

תמר גוז'נסקי: בסופו של דבר, קיבלתי הנחייה מהמנכ"ל, שהמיתקן יהפוך להיות מרכז הכשרה ממשלתי.

תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: מתי קיבלת את ההנחיה?

תמר גוז'נסקי: מתי זה התקבל בערך?

תמר גוז'נסקי: יוסי פרחי: ב2- במארס.

תמר גוז'נסקי: הנה, יש לי את ההנחיה פה.

יוסי פרחי: הכשרה, ומכאן אתם גם מבינים, שאנחנו עצמנו לא ידענו מה קורה עם המיתקן הזה, כי לא התקבלה החלטה סופית בהנהלת משרד העבודה, עד ה2- במארס.

יוסי פרחי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אז מה זה שונה מהמצב הנוכחי?

יוסי פרחי: גם עכשיו זה מרכז הכשרה.

יוסי פרחי: יוסי פרחי: רק דקה, אני אסביר.

יוסי פרחי: כרגע הוא הופך להיות מרכז הכשרה ממשלתי.

יוסי פרחי: היו"ר תמר גוז'נסקי: גם כפוף לכם, לאותו אגף, נכון?

יוסי פרחי: יוסי פרחי: כפוף אליי.

יוסי פרחי: זאת אומרת, זה הופך להיות חלק מתוך האגף.

תמר גוז'נסקי: יוסי פרחי: וכאן יש לנו דילמה גדולה מאד.

תמר גוז'נסקי: כלומר, אם היינו נותנים את זה לזכיין פרטי, קיומו של בית הספר לנוער בתוך הגוף הזה הוא טבעי ונורמלי.

תמר גוז'נסקי: קיומו של בית ספר לנוער, כגוף שהממשלה מפעילה, הוא מצב שאנחנו איננו מכירים אותו עד היום.

תמר גוז'נסקי: כלומר, אין במדינת ישראל מצב שממשלת ישראל מפעילה, באופן ישיר, בתי ספר תיכוניים, אלא היא עושה את זה דרך רשתות, או גופים כאלה או אחרים.

תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אבל יש הרבה, אני מניחה, מתנדבים.

תמר גוז'נסקי: יש עירייה, יש- יוסי פרחי: עוד שתי דקות, אני אבהיר את העניין עד הסוף.

תמר גוז'נסקי: במקביל, אני רוצה שתדעו, הבאנו פנייה – אולי את מכירה אותה – מבית ספר יד שפירא, מאורט, להעביר את בית ספר גאולה ליד שפירא.

תמר גוז'נסקי: בית ספר גאולה הוא בית ספר של משרד החינוך.

תמר גוז'נסקי: הנימוק של אורט היה, שביד שפירא יש הרבה מאד שטח ריק והרבה מאד כיתות ריקות.

תמר גוז'נסקי: אז עלתה על השולחן סוגייה, אם מלט"ב הופך להיות מרכז ממשלתי, שהוא מפעיל בעיקר אוכלוסייה שהיא אוכלוסייה בעייתית קצת בממשק שלה עם נוער.

מירלה יעקובוביץ': יוסי פרחי: דקה.

מירלה יעקובוביץ': תזכרו שאנחנו רואים את זה כגאווה, אבל חלק גדול מהקורסים שמפעילים שם, במלט"ב, זה גם המקום המרכזי שלנו להכשרת אסירים משוחררים.

מירלה יעקובוביץ': עכשיו, לא בטוח תמיד – ואנחנו עושים את זה באהבה, ואני משקיע 6 מיליוני שקלים בהכשרת אסירים כל שנה – אבל לא בטוח שהמפגש הזה בין אסירים משוחררים לבין בני נוער, הוא המפגש האידיאלי.

מירלה יעקובוביץ': אז בגין העניין הזה, שתדעו, אני אומר לכם את כל האמת, בגין העניין הזה, עלתה האופציה להעביר את התלמידים ליד שפירא.

מירלה יעקובוביץ': דיברתי עם מנכ"ל אורט, מר חיים בן עמי, על הסוגייה הזאת, והוא קיבל אותה, מה שנקרא, על פניו, וסוכם שבשבוע הבא, יש אצלי דיון על איחוד בין שני בתי הספר, מלט"ב חולון ואורט יד שפירא.

מירלה יעקובוביץ': אני רוצה שתדעו, שנקודת המבט שלנו, הייתה נקודת מבט של מה טוב לתלמידים, מה טוב לילדים.

מירלה יעקובוביץ': אם אתם כהורים, באים היום ואומרים, תשמע – ואני מוכן לקבל את זה – הידיעה שלכם לגבי מה טוב לילדים שלכם, בעיניי יש לה משקל גדול מאד.

מירלה יעקובוביץ': אני לא יכול לבוא ולהגיד לכם ממרומי האולימפוס שאנחנו נמצאים בו, שבמלט"ב חולון אני, יוסי פרחי, אחראי לזה שאני יודע יותר טוב מאימו של הילד מה טוב לילד.

מירלה יעקובוביץ': אני חושב שיש משקל עצום מאד לסוגייה שלכם.

מירלה יעקובוביץ': יחד עם זאת, אני ממליץ לשקול אותה בראייה היותר רחבה, של האוכלוסייה שאמורה להיכנס- היו"ר תמר גוז'נסקי: כשאתה אומר, בית הספר עובר, אתה מתכוון בית הספר – על תכניות הלימודים שלו, על המגמות המקצועיות שלו, על הייחודיות שלו – לזה אתה מתכוון?

מירלה יעקובוביץ': יוסי פרחי: תראו, אורט יד שפירא נחשב היום בין בתי הספר שלנו לספינת הדגל.

מירלה יעקובוביץ': הוא נחשב בית ספר שופרא דשופרא.

מירלה יעקובוביץ': הוא בית הספר הטוב ביותר היום במדינת ישראל לנוער מהסוג הזה.

מירלה יעקובוביץ': כלומר, אני חושב שאם מסתכלים על העניין הזה – בואו נאמר ככה, נשים את הדברים על השולחן – אם אנחנו נשתכנע שאכן אתם נחרצים בעניין, וטובת הילדים שלכם היא אכן זאת, אפשר שאני וגברת תמר גוז'נסקי נלך לשר העבודה וננסה לשנות את החלטת המנכ"ל שכתובה פה.

מירלה יעקובוביץ': בואו נאמר שזה תהליך שאפשר לעשות אותו.

מירלה יעקובוביץ': השאלה היא – וקחו לכם ארכה של זמן, עוד יום, עוד יומיים, לא יקרה כלום – ותהיו אתם ביד שפירא, ותסתכלו על בית הספר - זה נחשב בית הספר הטוב ביותר של משרד העבודה, ואינני אומר את זה כסופרלטיב.

מירלה יעקובוביץ': בואו אתם ותגידו, היינו ביד שפירא, שוחחנו עם המנהלת, וזה לא מוצא חן בעינינו, חזרו עם התשובה הזו לגברת תמר גוז'נסקי, ואני מבטיח לכם שאנחנו נעשה הכל כדי להגיע לאיזה שהוא עמק שווה.

מירלה יעקובוביץ': היו"ר תמר גוז'נסקי: אבל בכל זאת, לא ענית לי על השאלה, האם ביד שפירא לומדים מחשבים – את המקצוע המסויים הזה.

מירלה יעקובוביץ': יוסי פרחי: דרך אגב, אין בעייתיות להכניס את המגמה הזאת.

מירלה יעקובוביץ': זאת אומרת, זה דבר שתלוי בי.

מירלה יעקובוביץ': זה לא דבר שהוא בשמיים.

מירלה יעקובוביץ': כלומר, אם נחליט שהמגמה הזאת ממשיכה, זאת מגמה שיכולה להמשיך.

מירלה יעקובוביץ': אבל זכרו, אני איתכם בעניין הזה הרבה יותר מאשר אתם חושבים.

מירלה יעקובוביץ': צריך להגיע באמת להחלטה מה טוב לילד, ולא להיות כרגע נעול רק על מלט"ב.

מירלה יעקובוביץ': צריך להבין את הסביבה שהילד נמצא בא, כי זה אמור להיות מרכז מתוגבר במבוגרים ולא תמיד המובטלים שלנו, זאת האוכלוסייה שנכון להתממשק איתה, בנושא הנוער.

מירלה יעקובוביץ': זה מאד נכון שיש בית ספר לנוער ורק לנוער.

מירלה יעקובוביץ': אל מול זה, החלופה היא לא חלופת ביניים.

מירלה יעקובוביץ': היא החלופה הטובה ביותר שמשרד העבודה יודע להציע.

מירלה יעקובוביץ': היו"ר תמר גוז'נסקי: תכף אני אשמע גם את ההורים, אבל מאחר שנמצא איתנו פה נציג של התאחדות הקבלנים, עו"ד מנשה קפלן, האם אתה מוכן לתרום את תרומתך?

מירלה יעקובוביץ': ספר לנו, למה יצאתם.

מנשה קפלן: איננה חברה בה.

מנשה קפלן: היו"ר תמר גוז'נסקי: היא איננה חברה כבר מחודש ינואר.

מנשה קפלן: מנשה קפלן: לא, לא.

מנשה קפלן: ההעברה מהעמותה הייתה קודם, זה אל"ף.

מנשה קפלן: בי"ת, כמה קורסים של בנייה יש בבית הספר?

מנשה קפלן: לא כל כך הרבה.

מנשה קפלן: יוסי פרחי: דרך אגב, אני חולק על הנתון, אבל הוא אינו רלוונטי.

מנשה קפלן: מנשה קפלן: אני חושב שהוא כן רלוונטי למה שאני הולך להגיד.

מנשה קפלן: הקרקע היא של עיריית חולון, הבניין נבנה על ידי חברה שיוצגה על ידי ההתאחדות בהתאחדות קבלני גרמניה, לא במסגרת השילומים.

תמר גוז'נסקי: מנשה קפלן: לא.

תמר גוז'נסקי: תרומה ספציפית של קבלני גרמניה לבית הספר הזה.

תמר גוז'נסקי: הם הקימו את הבניין הזה.

תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אזי אין אנו חייבים להם להמשיך את בית הספר?

תמר גוז'נסקי: מנשה קפלן: זה אינני יודע.

תמר גוז'נסקי: אנו איננו שם.

תמר גוז'נסקי: אינני רוצה להגיד דברים שאני לא-

יוסי פרחי: קיימנו לפחות 12 ישיבות עם התאחדות הקבלנים ועם יועץ משפטי אחר, אינני יודע.

יוסי פרחי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אם כן הם ארגון גדול, לא חשוב.

יוסי פרחי: הוא מייצג מבחינתנו, את ההתאחדות.

מנשה קפלן: הללו, שזה עוד היה בעל אוריינטציה של בנייה – זה כבר היום לא כל כך בעל אוריינטציה של בנייה, מכוח ההסכם הקיבוצי, הופרשו 86 אגורות – נדמה לי זה היה הנתון האחרון – ליום, לפועל.

מנשה קפלן: מתוך זה באו כ2- מיליון שקל, במשך כל ה20- שנה, שזה כמה עשרות מיליוני שקלים.

מנשה קפלן: בהסכם הקיבוצי האחרון, שנחתם בסוף דצמבר, בוטלה הפרשת הסכום הזה, ה86- אגורות הללו, בין היתר, מהסיבה הפשוטה, ששם לא כל כך מכשירים למקצועות הבנייה.

תמר גוז'נסקי: מנשה קפלן: ודאי, יש הסכם קיבוצי.

תמר גוז'נסקי: הקרן לעידוד ענף הבנייה מקיימת קורסים חינם, כמה שרק רוצים, למי שרק רוצה, חיילים משוחררים, פלוגות שלמות.

תמר גוז'נסקי: מנשה קפלן: לא, לא.

תמר גוז'נסקי: במסלול נפרד, כך שענף הבנייה, מבחינתנו, ההכשרה שלו מסודרת וקיימת, ואין לנו בעצם כל כך חלק ב- יוסי פרחי: דרך אגב, אני מוכרח לפרוטוקול, אני מסתייג מכל מה שהוא אמר – שום נתון לא נכון.

תמר גוז'נסקי: שום נתון.

תמר גוז'נסקי: לא הקרן מקיימת קורסים - מי שמקיים את הקורסים זה משרד העבודה והרווחה-

יוסי פרחי: ותרשמו מה שאמרתי.

יוסי פרחי: היו"ר תמר גוז'נסקי: רגע, מר פרחי, אבל תן לו לסיים.

יוסי פרחי: מה קרה לך, מר פרחי?

תמר גוז'נסקי: מנשה קפלן: קודם כל, מהכעסים שלך.

תמר גוז'נסקי: אני כנראה נורא צודק.

תמר גוז'נסקי: יוסי פרחי: אתה לא צודק בכלום.

תמר גוז'נסקי: שום מילה שאמרת איננה נכונה.

תמר גוז'נסקי: מנשה קפלן: עכשיו, ראו.

תמר גוז'נסקי: מי שדואג לבית הספר זה משרד העבודה.

תמר גוז'נסקי: זה הכל.

תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: כן.

תמר גוז'נסקי: אני יכולה רק להביע צער, שאיזה שהוא כסף ייעודי שהלך להכשרה מקצועית-

מנשה קפלן: היו"ר תמר גוז'נסקי: אבל עכשיו הוא כבר לא יילך לשום מקום.

מנשה קפלן: יוסי פרחי: כשאדוני אומר שלא מלמדים שם בנייה, אזי ריצוף לא שייך לבנייה?

מנשה קפלן: יוסי פרחי: מבוגרים לומדים רק בניה.

מנשה קפלן: מי שמממן – הקרן אמנם עובדת איתנו- היו"ר תמר גוז'נסקי: מר יוסי פרחי, ראה, מה שקרה פה, זה שנעשו דברים בין שני ארגונים, שכל אחד יש לו זכות להחליט; הם חתמו הסכם קיבוצי, לא טרחו, כמובן, לידע כל מיני גורמים, שאולי זה משפיע עליהם, אבל הם עשו את הדבר הזה - וכרגע, המצב העובדתי, שאתם קיבלתם את כל הירושה, ואני מבינה, מר יוסי פרחי, שאתם אפילו אוהבים את הירושה הזאת.

מנשה קפלן: אתם אוהבים את המשימה הזאת, שיש לכם, לגדל נוער.

מנשה קפלן: הוויכוחים ביניכם, הבה נעזוב אותם עכשיו.

מנשה קפלן: יוסי פרחי: אני רוצה באמת לומר לך, שאנחנו היינו אוהבים יותר אם המצב היה נשאר כפי שהוא, ולא היה צריך לזעזע את המערכות.

יוסי פרחי: היו"ר תמר גוז'נסקי: ההסדר הקודם.

יוסי פרחי: ההסדר הקודם, עם העמותה שהתפרקה וכולי.

יוסי פרחי: אבל, כרגע, אנחנו כנראה, מר יוסי פרחי, אחרי שהחלב נשפך, נכון?

יוסי פרחי: אנחנו לא נקים מחדש את העמותה.

יוסי פרחי: כן, היו פה כמה הורים שרצו להגיד, או אולי מהנוער העובד?

יוסי פרחי: מי שרוצה להצטרף לדיון, אתם מוזמנים.

יוסי פרחי: מר עדי בן עמי, אתה רוצה להגיד משהו?

יוסי פרחי: בתור מי שמכיר.

יוסי פרחי: עדי בן עמי: אני יושב ראש האגף לאיגוד מקצועי בנוער העובד.

יוסי פרחי: נפגשנו עם מר יוסי פרחי; בפגישות שלנו, אנחנו עושים פרויקטים משותפים רבים, וכנציגם של החלשים, שמלמדים אותם ביום יום ומניסיון שלנו, ההורים במצוקתם פנו גם אלינו, ואני מקבל בהחלט את הטיעון שלהם.

יוסי פרחי: נפגשנו עם לא מעט תלמידים, ואנחנו מרגישים את זה באוויר – תלמידי י"א – מעטים מאד מהם יעלו למסגרת בבית ספר אחר.

יוסי פרחי: לא פעם אחת ולא פעמיים, גם אם לחצנו עליהם שנמצא להם את המסגרת המתאימה, הם מדברים על זה שהם, את פרק הלימודים שלהם מסיימים היום.

יוסי פרחי: הם לא יעברו לשום מסגרת, הם באים מהמסגרות שאם עיריית חולון – וצר לי שעיריית חולון לא הגיעה הנה היום – הם אמרו, נמצא להם מסגרת מתאימה, אם זה בקוגל, או בבית ספר אחר – הם לא יחזרו למסגרות האלה.

יוסי פרחי: הם באו משם, הם נשרו משם, הם הגיעו למסגרת היחידה שהתאימה להם; ואני חושב שבמסגרת בתי הספר התעשייתיים -שאני חושב שעדיין לא נמצאה הנוסחה של גם אם בית המשפט – הוגש בג"צ לגבי העניין הזה, ומשרד החינוך רוצה להעביר אותם אליהם.

יוסי פרחי: היו"ר תמר גוז'נסקי: לא, אבל שמעת שיש כבר הכרעה.

יוסי פרחי: שהם ממשיכים.

יוסי פרחי: עדי בן עמי: אזי חושבני שעדיין לא נמצאה הנוסחה.

יוסי פרחי: אני מאד בעד בתי הספר התעשייתיים.

יוסי פרחי: שהייתה לפני כחצי שנה, או יותר, לפני שנה, לאשר את אותם בתי ספר חדשים שפתחנו, לתקצב אותם ב40- מיליון שקל, והחלטה שניה שהתקבלה, לפני כחודשיים, שדיברה על השוואת תנאים בין בתי הספר שלנו לבין בתי הספר של משרד החינוך.

יוסי פרחי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אז יהיה לכם אגף שח"ר - שירותי חינוך ורווחה – סוף סוף.

יוסי פרחי: יוסי פרחי: לא, יש לנו אגף טוב – האגף להכשרה מקצועית.

יוסי פרחי: הוא אגף מצויין.

יוסי פרחי: היו"ר תמר גוז'נסקי: לא, אני מתכוונת היתרונות שיש לאגף שח"ר שנשללים מהילדים האלה.

יוסי פרחי: יוסי פרחי: נכון.

יוסי פרחי: זאת אומרת, בהיבט של התיקצוב.

יוסי פרחי: לגבי הסוגייה על מיקומו של בית הספר, בית המשפט לא נכנס לזה, והוא אמר שהוא ישמח שהעניין הזה ייסגר ברמה הפוליטית.

יוסי פרחי: היו"ר תמר גוז'נסקי: ברור.

יוסי פרחי: כן, מר עדי בן עמי.

יוסי פרחי: אז מה קרה?

יוסי פרחי: עדי בן עמי: מה שרציתי להוסיף, זה שבית הספר מלט"ב נתן פתרון לנוער שבא מערים לא גדולות, זאת אומרת, חולון, בית ים, אזור, ראשון לציון – בראשון לציון אין בתי ספר תעשייתיים, יש בתי ספר- היו"ר תמר גוז'נסקי: כל שלוש הערים האלה בלבד הן משהו כמו שש מאות אלף נפש?

יוסי פרחי: עדי בן עמי: אנחנו מלווים את בית הספר הזה, מלווים את בתי הספר האלה כבר הרבה שנים, ואני יודע שהייחודיות של מלט"ב – ואנחנו מכירים את בית הספר כולנו – שהוא באמת מבנה מפואר, עם סדנאות מפוארות, והייחודיות של מלט"ב הייתה שזה היה גם בית ספר לנוער וגם למבוגרים, והנוער ראה איכשהו גם את העתיד שלו בהכשרה של המבוגרים שם, וזה היה שילוב, מין פנינה כזו.

יוסי פרחי: זה בית ספר ייחודי, באמת אחד מבתי הספר היחידים שיש כמוהו בארץ.

יוסי פרחי: זאת אומרת, אני לא מכיר עוד בית ספר כזה, שיש נוער ומבוגרים.

יוסי פרחי: זה היה בית ספר שהתחום של הנוער התנהל בצורה מאד מאד שקטה, והחבר'ה למדו שם, ובית הספר שמר על שקט, והחניכים שהגיעו היו חניכים- היו"ר תמר גוז'נסקי: אתה יודע שסביבה כל כך מטופחת משפיעה על כל האווירה בבית הספר.

יוסי פרחי: עדי בן עמי: גם אני חושב.

יוסי פרחי: ולכן, כשההורים פנו, אמרנו, תשמעו, ישנו משרד העבודה, יש האגף של מר יוסי פרחי.

יוסי פרחי: הנוער העובד גם מנהל רשת של בתי ספר של "מקצוע ועבודה", אבל זה לא התחום.

יוסי פרחי: זאת אומרת, מבחינתנו, כאיגוד מקצועי, אמרנו, זה יכול להיות אורט, זה יכול להיות עמל, זו יכולה להיות כל רשת אחרת.

יוסי פרחי: צריך לשמור על המסגרת הזאת.

יוסי פרחי: אני חושב שהמסגרת הזו היא מסגרת שנותנת פתרון לאוכלוסייה שכולנו מכירים; וחשוב שהיא תישמר שם בחולון, וחשוב שהיא תישמר שם, בסדנאות האלה, בבית הספר הזה, עם הצוות שיש שם, ונמצא את הפתרון איך נותנים את התשובה לתחום של הנוער שם.

יוסי פרחי: אני כבר חודשיים נמצא בקשר עם ההורים, עם הילדים, עם הצוות שם.

יוסי פרחי: אני חושב שהמצוקה הכי קשה, זה לשמוע את הילדים.

יוסי פרחי: זאת אומרת, הילדים – לשמוע מילדים שהגיעו ממסגרות שהם נפלטו מהן, או עזבו אותן, והיה קשה מאד לשבץ אותם במסגרת חדשה – לשמוע מהם שבשלבים האלה הם נכנסים לאיזה שהוא משבר נוסף, ויכול להיות שהם לא ימשיכו ל12- שנות לימוד; ומי כמוך יודע כמה החבר'ה האלה נפגעים במסגרת הזאת של בתי ספר תעשייתיים, ודיברנו על זה עם גברת תמר גוז'נסקי, שאם הוא אינו עובר בחינות גמר של משרד העבודה, הוא איננו מקבל 12 שנות לימוד, גם אם הוא לומד 12 שנות לימוד.

יוסי פרחי: אם הוא הולך לבחינות בגרות, אין לו ציון מגן, כי הוא נחשב לאקסטרני; ועוד כל כך הרבה דברים שהם נפגעים מהם, ואנחנו עוד פעם פוגעים בהם.

יוסי פרחי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אתה יודע מה היה הדבר שהכי זעזע אותי ששמעתי בביקור?

יוסי פרחי: שהם רצו להשתתף בתחרויות ספורט של נוער בחולון, וועד ההורים של חולון אמר שהם אינם יכולים, כי הם לא תלמידים רשומים של העירייה, במסגרת משרד החינוך, ועל כן הם אינם יכולים להשתתף בתחרויות ספורט – שמעת פעם דבר כזה?

יוסי פרחי: דורון קרני: זה כל כך נכון בכל האזור הזה.

יוסי פרחי: אני פה מייצג את רשת החינוך של הנוער העובד, "מקצוע ועבודה".

יוסי פרחי: עיריית ראשון לציון למשל אינה מוכנה – ואנחנו יש לנו פגישות – בשום פנים ואופן, להיות שותפה לבית ספר דוגמת מלט"ב, למשל.

יוסי פרחי: אינה מוכנה.

יוסי פרחי: יותר מזה, בכל גוש דן, העיר המרכזית, העיר תל אביב, אבל עיריית תל אביב, כעירייה – זה לעג לרש התמיכה שלה, אם בכלל, בבתי הספר.

יוסי פרחי: יש פה דברים באמת מדהימים.

יוסי פרחי: קחי נושא קטן: שמירה בבית ספר.

יוסי פרחי: המדינה מחייבת את בתי הספר לשים שומר, ועיריית תל אביב אינה מוכנה לממן את ה33% שהרשות צריכה לממן לבתי הספר בפיקוח משרד העבודה.

יוסי פרחי: זאת סתם דוגמה.

יוסי פרחי: זאת אומרת, שההורים או הרשת צריכים לממן את זה.

יוסי פרחי: עכשיו, הילד הזה, נניח ילד חולוני, לצורך העניין, שלומד בתל אביב, הוריו משלמים ארנונה לעיריית חולון.

יוסי פרחי: ילד אחר בחולון נהנה מהשמירה.

יוסי פרחי: הילד הזה איננו נהנה מכלום.

יוסי פרחי: יש פה המון קיפוח בעניין הזה.

יוסי פרחי: היו"ר תמר גוז'נסקי: טוב, אז הבה נעשה ככה.

יוסי פרחי: בשלב זה של הדיון, מה שאני רוצה להגיד, אני מציעה לקבל את נקודת המוצא שמר יוסי פרחי ניסח כל כך טוב, וזה טובת הילדים.

יוסי פרחי: זה, נדמה לי שמוסכם עלינו, שזה מה שאנחנו רוצים.

יוסי פרחי: הדבר השני, מר יוסי פרחי הציג שתי אופציות.

יוסי פרחי: אחת – להמשיך; והשניה - הוא חלק שבחים רבים ל"יד שפירא".

יוסי פרחי: הוא הציע לעשות ביקור, ואחרי זה לקיים פגישה נוספת.

יוסי פרחי: היו”ר תמר גוז’נסקי: אלה ההצעות המעשיות כרגע, ומה שאני מציעה, שנעצור רגע מתיאורים, כי פשוט אין זמן, על כל מיני בעיות חשובות, כמו יש ציון מגן, אין ציון מגן – לזה נגיע באיזה דיון אחר, על הזכויות של הילדים וכולי.

יוסי פרחי: כרגע אנחנו עומדים בשאלה: בית הספר עומד להיסגר, יש החלטה של משרד העבודה להפוך אותו למרכז הכשרה למבוגרים, כרגע, או שאנחנו נלחמים לשינוי ההחלטה הזו של משרד העבודה, או שאנחנו הולכים, גם לבדוק, כאופציה, את מה שהציע מר יוסי פרחי.

יוסי פרחי: אם אתם מוכנים להתייחס לפתרונות, כדי שנצא מפה עם איזה שהיא מסקנה.

יוסי פרחי: הולכים - לא הולכים, עושים - לא עושים.

יוסי פרחי: בבקשה.

יוסי פרחי: אלה לויטס: צריך לזכור שהילדים של כיתה י"א של היום, הם היו הדור הראשון של הרפורמה בחינוך בחולון.

יוסי פרחי: הם כיתות ז' הראשונות שנכנסו לחטיבות הביניים.

יוסי פרחי: הם עברו משבר של כיתה ז', הם עברו משבר של כיתה י', להגיע לתיכון, כאשר שם כבר יש כיתות ט' שמתקדמות; והם היום, אחרי שנה שניה, הם עוד לא נרגעו – הם נכנסו למשבר שלישי.

יוסי פרחי: זאת אומרת, מבחינתנו ומבחינת הילדים אין עומד על הפרק שום מעבר לשום מסגרת אחרת.

יוסי פרחי: זו המסגרת שהילדים בחרו בה, זו המסגרת שהילדים רוצים בה, מכל מסגרת אחרת הם ייפלטו פשוט החוצה.

יוסי פרחי: כל מסגרת אחרת היא מתכון מדוייק שהם ינשרו, וחס וחלילה יתדרדרו לרחובות ויתדרדרו לפשע.

יוסי פרחי: אם ילד אחד מתוך 168 ילדים יתדרדר לפשע, זה פשוט יהיה על המצפון של כולנו.

יוסי פרחי: אנחנו לא נוכל לישון עם זה בשקט.

יוסי פרחי: גרנרייך רונית: ברגע שאנחנו נעבור, אז שוב ייווצר מצב – כשנעבור לאורט "יד שפירא" – שיהיו להם כיתות גדולות, עם הרבה ילדים.

יוסי פרחי: זה מה שאנחנו איננו רוצים.

יוסי פרחי: הילדים האלה מסתדרים עם 20 ילדים, נגיד, בכיתה – זה מה שמתאים להם.

יוסי פרחי: ברגע ששוב יהיו להם 40 ילדים בכיתה, כי אני יודעת שבאורט "יד שפירא" יש המון ילדים – מעל 400 שמעתי.

יוסי פרחי: אז שוב ייווצר מצב שהם יהיו בכיתה גדולה מאד.

יוסי פרחי: אני יודעת, מהניסיון של הבן שלי, שהוא בכיתה גדולה ממש הלך לאיבוד.

יוסי פרחי: כאן זאת ממש כיתה קטנה, ומורה יכול ממש להתייחס ולגשת לכל ילד, וזה מאד חשוב.

יוסי פרחי: יוסי פרחי: אצלנו, דרך אגב, הכיתות הם עד 22 תלמידים.

יוסי פרחי: הממוצע הארצי הוא 15-16.

יוסי פרחי: כלומר, גם ב"יד שפירא", למרות שיש 400 תלמידים, עדיין הכיתות עומדות על 20-22 תלמידים.

יוסי פרחי: גרנרייך רונית: ובית הספר מכיל 600 תלמידים, ופה 168 תלמידים.

יוסי פרחי: יוסי פרחי: הוא בית ספר גדול, אבל זה יתרון, זה לא חסרון, כי בית ספר גדול יכול להעניק את התקורות הפדגוגיות שבית ספר קטן אינו מעניק.

יוסי פרחי: אני מציע כזה דבר: בואו נקבע לשבוע הבא.

יוסי פרחי: אני אישית אתפנה ואבוא עם ההורים ל"יד שפירא".

יוסי פרחי: בסדר?

יוסי פרחי: נעשה שם ביקור.

יוסי פרחי: אם בתום הביקור תחליטו שלא, אני מציע שתרימו טלפון לגברת תמר גוז'נסקי ואני מתחייב שאני וגברת תמר גוז'נסקי ניכנס לשר העבודה ונשנה את ההחלטה, אם צריך.

יוסי פרחי: בסדר?

תמר גוז'נסקי: מירלה יעקובוביץ': ראו נא, אנחנו, הנציגים של ההורים, מאד

תמר גוז'נסקי: יוסי פרחי: הבה נעשה קצת סדר במה לגיטימי שהורים דורשים, ומה לא לגיטימי שהורים דורשים.

תמר גוז'נסקי: זה מאד לגיטימי שהורים דורשים שני דברים: פעם אחת את טובת הילד, ופעם שניה - את ההתחייבות הממשלתית לעצם ההרשמה.

תמר גוז'נסקי: באתם ונרשמתם אצלנו – זה לגיטימי מאד שתבואו ותגידו, התחייבתם לנו על הכיתה, על המסלול, רשמנו את הבן אצלכם, אתם חייבים לתת את ההשלמה למה שנרשמנו לבית הספר, כי יש פה מעין חוזיות בינינו לביניכם.

תמר גוז'נסקי: זה לא לגיטימי לקבוע לנו, כמחליטים, אם בית הספר הזה יתקיים או לא יתקיים.

תמר גוז'נסקי: יכול להיות שאנחנו נקיים אותו, בעקבות הבקשה שלכם, אבל, אם אנחנו נגיע למסקנה, ביחד, שבאורט "יד שפירא" הכיתה עוברת שלמה, והילדים אינם נפגעים, והם באים לסביבה יותר תרבותית ובאים לסביבה יותר טובה – אז אתם לא ועד עובדים, לא של המורים ולא של שום דבר.

תמר גוז'נסקי: אתם צריכים לייצג את טובת הילד.

תמר גוז'נסקי: יכול להיות שהמורים יבואו – וזה לגיטימי מבחינתם – לבוא ולדרוש את קיומו של בית הספר, כארגון, זה בסדר גמור.

תמר גוז'נסקי: מנקודת מבטכם, כהורים, אתם צריכים לתבוע באופן חד משמעי – ואני אתכם בעניין – את טובתו של הילד.

תמר גוז'נסקי: מאחר ועוד לא ראיתם את החלופה, קשה לכם לדעת.

תמר גוז'נסקי: היו”ר תמר גוז’נסקי: מר יוסי פרחי, אני מציעה ככה:

תמר גוז'נסקי: אני לא חושבת שאפשר על הסף להגיד, אני לא רוצה לראות.

תמר גוז'נסקי: למה לכם להגיד את זה?

תמר גוז'נסקי: למה לכם?

תמר גוז'נסקי: תעשו משלחת, 10-20 הורים, כמה שאתם רוצים – תעשו משלחת, תלכו ל"יד שפירא" - תראו, אחר כך תתכנסו שוב ותגידו, השתכנענו או לא השתכנענו.

תמר גוז'נסקי: אבל באיזה שהוא מקום, כשמר יוסי פרחי מציע את זה, והוא איננו שולל את האופציה של המשך בית הספר, אבל הוא אומר, אולי אני אצליח לשכנע אתכם שאני מציע לכם פתרון יותר טוב.

תמר גוז'נסקי: עכשיו זכותכם לבדוק, בעיניים שלכם, את הפתרון הזה.

תמר גוז'נסקי: בעיניים שלכם, מבחינת המטרות, מבחינת כל הדברים שלכם.

תמר גוז'נסקי: אני אגיד לכם איפה החשש שלי.

תמר גוז'נסקי: החשש שלי הוא שמשרד העבודה יגידו, בסדר, יש לנו איתכם, עם ההורים, הסכם.

תמר גוז'נסקי: נרשמתם בכיתה ט', או י' – בבקשה, תלמדו.

תמר גוז'נסקי: אבל אם לא תהיה הרשמה לכיתה ט' ובשנה הבאה עוד פעם לא תהיה הרשמה לכיתה ט' – אתם מבינים, בית הספר יגווע.

תמר גוז'נסקי: הוא ייראה כמו בית ספר גווע.

תמר גוז'נסקי: זאת אומר, אפילו – אני אומרת לכם – אפילו אם הוא יגיד, בסדר, אתם תלמדו עד י"ב.

תמר גוז'נסקי: אבל בית הספר – הצוות שלו יצטמצם, כי במספר ילדים יותר קטן, יגידו, אין כסף לממן את הכל, אז יהיה לכם פחות צוות, ובסופו של דבר אתם תגיעו למין, לא בית ספר, אלא משהו שמאד לא מתאים.

תמר גוז'נסקי: אזי, הם כאילו יעמדו בחוזה, אבל זה לא כל כך ישתלם.

תמר גוז'נסקי: אם כן מה אני אומרת?

תמר גוז'נסקי: אני לא מבטלת כרגע, ויכול להיות שהקרב יהיה גם על הרשמה לט' וגם על כל הדברים האלה.

תמר גוז'נסקי: מה שאני רק מבקשת, בשבוע הבא – לא לדחות – בשבוע הבא, אחרי הישיבה נפתח יומנים.

תמר גוז'נסקי: יוסי פרחי: אני כבר אומר להם, ביום שני.

תמר גוז'נסקי: אני מתפנה ביום שני.

תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: בבקשה.

תמר גוז'נסקי: פתחו יומנים ביום שני, תעשו משלחת, תגשו ותראו את הדברים, ואחר כך תחזרו, תדווחו, תעשו אסיפה – יש לכם אסיפת הורים, מתי?

הערה: היו"ר תמר גוז'נסקי: הייתה כבר?

הערה: טוב, תעשו עוד אסיפה.

הערה: אני אומרת, תדווחו להורים מה היה, ואז בשם כל ההורים תקבלו החלטה.

הערה: אם מר יוסי פרחי ישכנע אתכם, המציאות שם בבית הספר תשכנע אתכם – בסדר.

הערה: אם היא לא תשכנע אתכם – האופציה השניה עומדת בפנינו, וכפי שמר יוסי פרחי אמר, נלך יחד לשר העבודה – המנכ"ל החדש נכנס כבר?

יוסי פרחי: היו"ר תמר גוז'נסקי: בשבוע הבא.

יוסי פרחי: וננסה לשנות את רוע הגזירה.

יוסי פרחי: נפעיל את כל אמצעי השכנוע וכולי.

יוסי פרחי: אבל אני רוצה שאתם גם תהיו משוכנעים, שההצעה של "יד שפירא" איננה הצעה שנראית לכם.

יוסי פרחי: בסדר?

אבי גרנרייך: היו"ר תמר גוז'נסקי: זה מסוג הדברים שאתה מנהל, כשאתה כבר בודק את העניין ואתה רואה ככה: תבדוק אם יש שם מחשבים, תבדוק אם יש שם בדיוק מה שאתם רוצים – אתם הרי יודעים היום כבר מה הילדים מקבלים.

אבי גרנרייך: נכון?

אבי גרנרייך: כן, גבירתי.

אבי גרנרייך: רצית להעיר משהו?

אבי גרנרייך: ויקי פרץ: אני חושבת שדעתי כדעת ההורים.

אבי גרנרייך: אנחנו, את האופציות של בדיקת בית ספר כמו "יד שפירא" כבר בדקנו, ובתחילת הדרך העלינו על הפרק, כי חשבנו, כמו שאתה אומר, שבית הספר אורט "יד שפירא" הוא אולי ברמה קצת יותר גבוהה.

אבי גרנרייך: אנחנו איננו מחפשים כאן את הרמה.

אבי גרנרייך: אנחנו מחפשים כאו אך ורק את טובת הילד.

אבי גרנרייך: אנחנו בחלופות האלה כבר היינו.

אבי גרנרייך: אנחנו ביקרנו באורט "יד שפירא".

אבי גרנרייך: אנחנו יודעים מה קורה שם, ומה מתרחש שם.

אבי גרנרייך: אני חושבת – שוב, דעתי כדעת ההורים – שאנחנו רוצים להיאחז בעניין הזה, שאת בית הספר מלט"ב ישאירו, ואולי אף יעודדו את הכניסה של תלמידים חדשים, וישקיעו בבית הספר הזה, שוב מאותן הסיבות שהעלתה גברת מירלה יעקובוביץ' מלכתחילה.

אבי גרנרייך: יוסי פרחי: אני שוב פעם אומר לכם: ראו, יש נקודת מבט מקצועית, שאינני בטוח – גם כשהייתי הורה, לא תמיד הסתכלתי עליה – יש יתרון עצום לבית ספר גדול עם כיתות קטנות.

אבי גרנרייך: זה האידיאל החינוכי – בית ספר גדול וכיתות קטנות.

אבי גרנרייך: את זה "יד שפירא" מציע.

אבי גרנרייך: מעבר לדבר הזה, "יד שפירא" זה בית ספר מאד מושקע מבחינת תקורה פדגוגית.

אבי גרנרייך: מאד, מאד מושקע.

אבי גרנרייך: אני כבר לא מדבר על זה שיש שם ניהול טוב והרבה מאד דברים.

אבי גרנרייך: זה יותר מדיי לא אחראי, מנקודת מבטכם, כהורים, לא לראות מה אנחנו מציעים.

אבי גרנרייך: בואו וראו מה ההצעה.

אבי גרנרייך: אולי תבוא קבוצה של 12-13 הורים, בואו וראו מה ההצעה.

אבי גרנרייך: תגידו, תשמע, ראינו את הכלה, ראינו את הנכס, בכל זאת איננו רוצים – אנחנו נגיד לכם מה החלופות שיהיו במלט"ב, ואז נקבל החלטה ביחד.

מירלה יעקובוביץ': אינם מסוגלים לעבור את המעמד הזה, של העברה לבית ספר אחר והשתלבות בבית ספר אחר, במיוחד י"א שעולים לי"ב, גם י' שעולים לי"א – קשה להם לעמוד במעמד הזה, במעבר הזה, במצוקה הזו.

מירלה יעקובוביץ': אין המגמות – אנחנו נבוא, אנחנו נראה, נתרשם, אבל אנחנו יודעים מה טובת הילד.

מירלה יעקובוביץ': טובת הילד נמדדת – לפי מה בעצם אנחנו קובעים מהי טובת הילד?

מירלה יעקובוביץ': על פי המכלול.

מירלה יעקובוביץ': מי קובע בעצם את טובת הילד?

מירלה יעקובוביץ': מי שנמצא בסביבתו, מי שמלמד אותו, מי שמדריך אותו, מי שמשקיע בו, הנתונים הסביבתיים.

מירלה יעקובוביץ': לכן, זה לא שאנחנו באים לדרוש צרכים אחרים, אלא את צרכי הילד.

יוסי פרחי: מנקודת מבט של האוצר, היא אומרת שאנחנו צריכים לסגור שני מרכזי הכשרה ממשלתיים אחרים בתל אביב.

יוסי פרחי: אחד זה בקרית המלאכה והשני בנמיר.

יוסי פרחי: זאת המשמעות של העניין.

יוסי פרחי: זה אומר, שאנחנו מכניסים לתוך המיתקן הזה כאלפיים-אלפיים חמש מאות מובטלים מידי בוקר.

יוסי פרחי: זה אומר שבמקצועות הבניה שיישארו, זה יהיה המרכז של משרד העבודה והרווחה, להכשרת אסירים – יש לנו פרויקט כזה של הכשרת אסירים.

יוסי פרחי: יש מכלול שלם של שיקולים, שאתם צריכים לשקול אותו.

יוסי פרחי: אני לא יודע, אחרי שתראו ב"יד שפירא" מה טוב לילד, למרות מה שאמרת – ואני מאד מבין את מה שאמרת – האם טוב לילד יום שלם להסתובב עם ילדים בני גילו, במיתקן שהוא מיתקן מצוין לכל הדעות, או האם זה נכון שאותו ילד מסתובב יום שלם, עם אלפיים חמש מאות מובטלים במדינת ישראל - ויש להם הכבוד הראוי שלהם, אני חס וחלילה לא מקצה אותם מבחינה חברתית – אני רק בא ואומר, שאנחנו צריכים להסתכל על טובת הנער הפרטית שלך כאימא, ועל טובת כל קומפלקס הנערים שימשיכו לזרום לבית הספר הזה בעוד שנים קדימה.

יוסי פרחי: את מבינה?

יוסי פרחי: כשאני אומר, טובת הנער, זה טובת נער פרטי וגם כללי, של עוד נערים שייכנסו לשם.

יוסי פרחי: אלה שיקולים כבדים מאד.

יוסי פרחי: אני לא יודע איך אתם מרגישים – אני לא ישן עם זה הרבה מאד לילות, לגבי ההחלטה.

יוסי פרחי: מירלה יעקובוביץ': גם אנחנו לא.

יוסי פרחי: גם הילדים שלנו לא.

יוסי פרחי: יוסי פרחי: אזי אני מציע, שבכל זאת נדון שוב.

יוסי פרחי: המפגש הזה ביום שני גם יאפשר לנו לקיים עוד פעם דיון בינינו, ונחליט אחרי זה מה טוב.

יוסי פרחי: היזהרו ממוקש אחד.

יוסי פרחי: האם יש פה נציגי מורים?

הערה: יוסי פרחי: מצוין.

הערה: היזהרו ממוקש אחד.

הערה: יש בעיה מאד אנושית, וגם אותה אנחנו צריכים לראות איך פותרים.

הערה: יש בעיה מאד אנושית, מאד קרדינאלית – הבעיה של המורים.

הערה: כי פתאום המורים האלה מאבדים מקום עבודה.

תמר גוז'נסקי: יוסי פרחי: זאת בעיה אנושית קשה מאד.

תמר גוז'נסקי: אסור אבל – ואני מוכרח לומר את המילים האלה – אסור-

הערה: פועלים על דעת עצמם.

הערה: אנחנו כאן איננו חשובים.

הערה: אנחנו נמצא את דרכנו בכל מקום שהוא.

הערה: אנחנו מדברים על הילדים בלבד.

הערה: יוסי פרחי: או, זה בדיוק.

הערה: לדעתי אתם כן חשובים, אבל נקודת המבט שלנו צריכה להיות מה טוב לילדים.

מירלה יעקובוביץ': אוניברסיטה, יש להם תואר אקדמי, יש להם המלצות ממקומות עבודה, ותק וניסיון.

מירלה יעקובוביץ': הילדים שלנו בתחילת הדרך, אזי המורים ממש אינם קשורים.

מירלה יעקובוביץ': כל העבודה היא של ההורים, כי אנחנו צריכים לדאוג לילדים שלנו לעתיד.

מירלה יעקובוביץ': חגי יהודאי: שמי חגי יהודאי, ממשרד החינוך.

מירלה יעקובוביץ': איני יודע לשם מה הוזמנתי הנה – אני אומר את זה כפתיחה, כיוון שאני מהמינהל הפדגוגי, ואני אחראי על תהליך ההעברה של אותם בתי ספר תעשייתיים, שעברו השנה, ביניהם חלק של הנוער העובד ומשרד העבודה, למשרד החינוך.

תמר גוז'נסקי: חגי יהודאי: לא, לא.

תמר גוז'נסקי: זה לא ככה.

תמר גוז'נסקי: אני – כיוון שזה איננו נוגע ישירות אלינו, אלא רק באופן עקיף, כי אנחנו מנענו עכשיו את תהליך ההעברה של אורט גאולה ל"יד שפירא" – ביטלנו את זה, כי שם טובת הילדים לא עמדה כנגד עיני אלה שתכננו את התהליך, כדי להעביר לאורט "יד שפירא", למרות שהוא באמת בית ספר טוב – אני מסכים פה עם מר יוסי פרחי.

תמר גוז'נסקי: לי חסרים פה נציגי העירייה.

תמר גוז'נסקי: יש להם אחריות קהילתית.

תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אתה מבין כמה העירייה מתנערת מאחריותה לילדים האלה.

תמר גוז'נסקי: חגי יהודאי: יש פה בעיה אמיתית, גברת תמר גוז'נסקי.

תמר גוז'נסקי: חגי יהודאי: יכול להיות.

תמר גוז'נסקי: כי יש פה אחריות על בני גיל תיכון מבחינת המערכת הקהילתית, החינוכית והמוניציפלית.

תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: הם לא מגלים עניין.

תמר גוז'נסקי: מה לעשות?

תמר גוז'נסקי: חגי יהודאי: אזי יש פה בעיה, שכוועדה, אני קורא לכם לבדוק את ההיבט הציבורי של ניתוב תלמידים במערכת.

תמר גוז'נסקי: אני חושב שבתי הספר הקיימים של משרד העבודה והרווחה עושים עבודה יפה מאד, אבל בכל זאת, כאחריות גלובלית של המערכת, אם רוצים את טובת הילדים, צריך לבדוק מה עם התלמידים שאינם פה, ויש לנו אפשרות להשתלב במערכות הכשרה מקיפות יותר.

תמר גוז'נסקי: אני חושב שזה נושא שצריך לתת עליו את הדעת.

תמר גוז'נסקי: היו"ר תמר גוז'נסקי: אני הבנתי שהקשר היחיד של המערכת, זה שיועצות חינוכיות בחטיבות ביניים מרימות טלפון לבית הספר ואומרות, יש לנו כזה ילד, תלמיד וזה – אולי תקלטו.

תמר גוז'נסקי: היועצת הזאת קשורה לבית הספר של העירייה, כן?

תמר גוז'נסקי: אבל אחרי שבית הספר קולט את הילד, העירייה נעלמת.

תמר גוז'נסקי: האם אתה מבין איך שזה פועל?

חגי יהודאי: יוסי פרחי: שמע נא, אני מוכרח לומר, דווקא לזכותה של העירייה, שנציגים מהעירייה כן פנו אלינו הרבה מאד פעמים, לכל הסוגייה של בית הספר.

חגי יהודאי: כלומר, יכול להיות שהם לא הגיעו לדיון, אבל אי אפשר לומר שהם לא היו מעורבים.

חגי יהודאי: היו"ר תמר גוז'נסקי: נו, אז יש עוד מידע.

חגי יהודאי: אז הבה נסכם ככה: ביום שני, בשעה שתכף תקבעו ביניכם, אתם הולכים לסיור.

חגי יהודאי: מיד אחרי זה, אתם ביניכם מקיימים דיון ומגיעים למסקנה.

חגי יהודאי: אתם מודיעים את המסקנה, ומר יוסי פרחי ואני ממשיכים את הטיפול.

חגי יהודאי: מקובל?