הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 162, 2001-12-25 09:00

יעל דיין: אני פותחת את ישיבת הוועדה.

יעל דיין: הוועדה מקבלת דיווח על רצח אישה ליד נצרת, על ידי בעלה.

יעל דיין: בפתח הישיבה אנו נקבל דיווח על המקרה.

יעל דיין: אמנם זה על חשבון זמנה של הוועדה, אך זו הוועדה היחידה שמקבלת את הדיווחים האלה ואוספת את המסקנות.

יעל דיין: אני אבקש כעת דיווח מהמשטרה.

נורית זיו: אתמול בשעה שבע צלצל ליומן תחנת נצרת חליד חוסין, יליד 1955, נצרת, ומסר כי רצח את אשתו בביתם בשכונת ספפה.

נורית זיו: באחד מחדרי הבית נמצאה גופת האישה ילידת שנת 1955, כאשר עליה עשרות דקירות סכין בגב ובחזה.

נורית זיו: בחקירה, החשוד מסר, כי אמש לקראת חצות החל ויכוח ביניהם.

נורית זיו: הבעל האשים את אשתו בבגידה בו.

נורית זיו: לדבריו, האישה הכחישה את האשמותיו, וביקשה ממנו לעזוב את הבית.

נורית זיו: במהלך הוויכוח החשוד לקח סכין שהיה במטבח ודקר את אשתו דקירות רבות.

נורית זיו: לדבריו, אינו מצטער על המעשה, ותכנן לבצע את הרצח מזה תקופה ארוכה, והלילה ביצע מעשה אותו היה אמור לבצע שנים קודם לכן.

נורית זיו: במהלך עדותו מסר, כי התלונן לא אחת בפני אחיה של אשתו על העובדה כי היא בוגדת בו.

נורית זיו: אחיה של המנוחה נחקר, ולדבריו האישה סיפרה לו כי הבעל חשדן ועוקב אחריה, יחד עם זאת במשפחה לא היתה תחושה של מסוכנות.

נורית זיו: אחיה של המנוחה מסר, כי הבעל מעולם לא העלה בפניו טענות של בגידה.

נורית זיו: בני הזוג מטופלים על ידי לשכת הרווחה של עירית נצרת המעידה על פניות קשות והעדר יכולת לטפל בששת ילדיהם בני שנתיים וחצי עד שלוש עשרה.

נורית זיו: במהלך התקופה הועברו חמישה ילדים לפנימיות ומשפחה אומנת.

נורית זיו: העובד הסוציאלי טיפל במשפחה כאשר הבעל היה בבית הסוהר, לאחר שנידון בגין אלימות במשפחה.

נורית זיו: בני הזוג נמצאו במעקב ובטיפול קבוצתי מיד עם שחרורו.

נורית זיו: שני בני הזוג התעקשו להמשיך לנהל חיים משותפים במהלך כל השנים, וגם לאחר השחרור מהכלא, אוגוסט 2001, כאשר האישה לא העלתה כי הבעל עלול לסכן את חייה.

נורית זיו: גם לאחר מסירת תלונתה האחרונה בגין איום, עדכנה את העובד הסוציאלי וזה נפגש עמה בבית הוריה.

נורית זיו: הוסבר לה על האפשרויות העומדות בפניה, אך היא עמדה על כך שתחזור לחיות עם בעלה.

נורית זיו: נערך על ידיו ביקור נוסף בבית המשפחה לפני מספר ימים, ומהתרשמות המבקר, הילדים טופלו במהלך החג היטב, והאווירה בבית היתה חיובית ונינוחה.

נורית זיו: לגבי העבר של בני הזוג האלה, אני יכולה לדווח, כי בתאריך 12.3.2001 הבעל תקף את אשתו בחלקים שונים בגופה.

נורית זיו: בתאריך 13.3.2001 בשעה זהה, ארבע לפנות בוקר, תקף הבעל את האישה בביתם בנצרת ודקר אותה דקירה שטחית בגב ובבטן באמצעות מברג, וגרם לשריטות בגופה.

נורית זיו: בתאריך 13.3.2001 בשעה 18:00 הוגשה תלונה בתחנת המשטרה בנצרת על ידי האישה.

נורית זיו: החשוד נעצר באותו יום והוגש נגדו כתב אישום ובקשה למעצר עד תום ההליכים.

נורית זיו: בתאריך 17.4.2001 נידון חוסין לשישה חודשים בפועל ושניים עשר חודשי מאסר על תנאי למשך שלוש שנים.

נורית זיו: הוא השתחרר ממאסר ב- 29.8.2001, והם חזרו לחיות יחד.

נורית זיו: ביום 3.12.2001 בשעה 21:35 הגיעה המנוחה למשטרת נצרת והגישה תלונה בגין איום מצד בעלה שאיים עליה ברצח בביתם בנצרת.

נורית זיו: בסוף עדותה היא מציינת, כי עברה לגור אצל הוריה, שם היא מרגישה בטוחה ואין סכנה לחייה.

נורית זיו: בנוסף, אמרה בפני אותו חוקר בנוכחות אחיה, שתלך לבית הוריה.

נורית זיו: נאמר לאחיה על ידי החוקר, שאסור לה לחזור לביתה בשלב זה.

נורית זיו: האישה לא היתה מוכנה לגשת למקלט או למקום אחר בטוח יותר, היא רצתה לשהות בבית אחיה.

נורית זיו: בסופו של דבר היא חזרה לביתה וקרה מה שקרה.

נורית זיו: לגבי התיק השני, באותו יום נרשם מזכר לעצור את הבעל ולאחר מכן נעשה זימון נוסף ב- 18.12.2001.

נורית זיו: כרגע המחוז הצפוני מקיים תחקיר לגבי התיק השני, האם המהלכים בתיק זה היו ראויים או לא.

יעל דיין: אני רוצה להזכיר, כי האישה מתה.

יעל דיין: כרגע, האיש הוא רוצח שהודה.

יעל דיין: התחקירים שיבצע המחוז הצפוני ראויים, אך זה רגע אחד מאוחר מדי.

נורית זיו: אם הייתי מרגישה, כי הכל היה בסדר, הייתי אומרת שהפעולות היו בסדר.

נורית זיו: אנחנו בכל אירוע עורכים תחקיר, גם כאשר הפעילות המשטרתית היא ראויה.

נורית זיו: לגבי המקרה הזה, אני חושבת, כי יש מה לבדוק לגבי הטיפול בתיק השני.

יעל דיין: כאשר הוא השתחרר והמשיך באלימות, והאישה הגישה תלונה והיה נגדו תלוי ועומד תנאי, מה שווה התנאי אם אחרי השחרור האלימות נמשכת?

יעל דיין: מה זאת אומרת שהיא אמרה שהיא לא בסיכון והיא תלך לאחיה?

יעל דיין: מהו המעקב בקטע הרגיש הזה לגבי התנאי?

יעל דיין: מדובר על בן אדם לאחר מאסר, ועל כן מעניין לדעת איזה טיפול שיקומי הוא עבר בבית הסוהר.

נורית זיו: לא הועלתה בפני גורמי הטיפול תחושת סכנה, אך עדיין זה לא פוטר את המשטרה מעבודה נכונה בתיקים שלה.

נורית זיו: לגבי הפעילות בתיק האחרון, אני חושבת, שיש מה לבדוק.

יעל דיין: הביטוי "רצח על חילול כבוד המשפחה" במקרה זה הוא אינו נכון.

יעל דיין: הביטוי הזה מתייחס לרצח שבו הרוצח על פי מסורת מסוימת, הוא מצד בני המשפחה של האישה הנרצחת ולא בן הזוג.

יעל דיין: רצח שבוצע על ידי בן הזוג נכנס למתכונת הרגילה.

יעל דיין: התקשורת עושה הקשר מידי לביטוי הזה ברגע שמדובר במשפחה ערבייה, כאשר אין כלל הבדל בין הרצח הזה לבין רצח אתיופית שבעלה לא אהב שהיא מתאפרת ועל כן רצח אותה.

עמר ג' ראיס: אתמול הייתי אצל המשפחה ושמעתי כעס רב על כך שבתקשורת מתייחסים לרצח הזה כרצח על חילול כבוד המשפחה.

עמר ג' ראיס: אני מתרגש מאוד, כי אני עבדתי באופן אינטנסיבי עם המשפחה הזו, ובמקום לחגוג את החג היום, אני קיבלתי את המתנה הזו.

עמר ג' ראיס: אני התחלתי לעבוד עם המשפחה בזמן שהבעל היה בבית הסוהר.

עמר ג' ראיס: הבעל בתקופה זו לא הפסיק להטריד את האישה דרך הטלפון.

עמר ג' ראיס: הוא התקשר לביתה מאות פעמים וגרם לה חרדה גדולה.

עמר ג' ראיס: הוא התקשר גם לילדים שנמצאים בפנימייה והרעיל אותם נגד האמא, על ידי כך שאמר להם שאמם גורמת לחורבן הבית.

עמר ג' ראיס: האישה היתה חסרת כוחות גם בעניין של קבלת החלטות.

עמר ג' ראיס: עזרנו לה לשכור דירה ולקבל סיוע לשכר דירה.

עמר ג' ראיס: כיוון שהיתה מצויה בתקופה זו בסף תסכול נמוך ואי תפקוד במצבי לחץ, ניסתה להתאבד פעמיים, בסוף יוני ובתחילת יולי.

עמר ג' ראיס: ליווינו אותה, העצמנו אותה והכנו אותה לקראת שחרור הבעל.

עמר ג' ראיס: האישה אמרה שהיא חרדה, על כן הצענו לה את כל האופציות העומדות לצידה.

עמר ג' ראיס: היא כמעט הגיעה לעמותה נגד אלימות בנצרת כדי שילוו אותה ויעזרו לה בהוצאת צו הרחקה מהבית, אבל ברגע האחרון היא החליטה שלא תעשה זאת משום שהיא מרחמת על בעלה ודואגת היכן הוא יגור.

עמר ג' ראיס: מצד שני, היא אמרה שהיא מפחדת שהוא יגיע אליה לביתה ויפגע בה.

עמר ג' ראיס: אנחנו לא יכולנו להתערב בהחלטתה של האישה, אך הזהרנו אותה והודענו לה כי אנו נמצאים איתה כל הזמן.

עמר ג' ראיס: מספר הטלפון שלי היה נמצא איתה כל הזמן.

עמר ג' ראיס: ביקשנו גם מאחיה שיבקרו כל הזמן בביתה, ויודיעו לנו על כל בעיה.

עמר ג' ראיס: מדי שבוע ערכנו שיחה עם שני בני הזוג, כאשר הבעל ישב איתי והאישה ישבה עם עובדת סוציאלית אחרת.

עמר ג' ראיס: הכנסנו לתוך ביתם חונכת סומכת כדי שתתלווה אליה, ותשמע מה שמתרחש בלבה של האישה, כיוון שהבנו כי האישה הזו מסתירה דברים ומגוננת על בעלה.

עמר ג' ראיס: את העניין של קיום איום על שלומה, היא לעולם לא הזכירה בפני הרווחה.

יעל דיין: האם ידעת כאשר היא נפגעה פיזית?

עמר ג'ראיס: אנו לא ידענו שהיא נפגעה פיזית.

עמר ג'ראיס: אני ביקרתי אצלה לאחר שהיא ברחה ממנו לבית משפחתה, והיא לא הזכירה בכלל שהיא נפגעה פיזית.

עמר ג'ראיס: היא אמרה שהיא ראתה אותו משתמש בסמים ופחדה ממנו ועל כן היא הגישה תלונה.

יעל דיין: כאשר הוא פצע אותה במברג לפני שהוא נכנס למאסר לחצי שנה, היה ערעור על העונש הקל שהוא קיבל?

יעל דיין: אחרי שישה חודשים הוא יצא על תנאי?

עמר ג'ראיס: הוא יצא על תנאי.

יעל דיין: הוא קיבל שישה חודשים בפועל, השתחרר על תנאי, ובין השחרור לרצח הוא פגע בה פיזית שוב.

יעל דיין: נורית, לאחר שהוא השתחרר ולפני הרצח, האם האישה מסרה תלונות בעקבות פגיעות פיזיות?

נורית זיו: הפגיעה הראשונה לאחר השחרור בה היא הגישה תלונה היתה ב- 3.12.200, ארבעה חודשים אחרי שחרורו, וזו היתה תלונה על איומים בלבד.

נורית זיו: גם בתלונות הקודמות היא התלוננה על איומים ולא על תקיפות.

עמר ג'ראיס: כאשר אני ביקרתי במשפחתה, היא לא הזכירה שום דבר ממה שהיא הזכירה בתביעה.

עמר ג'ראיס: אני ידעתי על כל מה שקרה לה דרך החוקר בלבד.

עמר ג'ראיס: אני אמרתי לה שאם היא מפחדת לחזור, שלא תחזור.

עמר ג'ראיס: היא לא אמרה לי שגם במשטרה אמרו לה שלא תחזור.

עמר ג'ראיס: אמרתי לה שרק אם היא בטוחה שלא תיפגע והיא רוצה לחזור לביתה, אני לא יכול להתערב בהחלטתה.

עמר ג'ראיס: בכל מקרה אמרתי לה כי אנחנו איתה כל הזמן.

עמר ג'ראיס: נתתי לה את מספר הפלאפון שלי, דבר שלא עשיתי באף מקרה אחר.

יעל דיין: האם מישהו מהילדים נמצא עדיין בבית?

עמר ג'ראיס: רק הילד הקטן בן השנתיים וחצי הוחזר לבית לאחר שהבעל שוחרר מבית הסוהר, דרך ועדת החלטה.

עמר ג'ראיס: התלבטנו הרבה אם להחזיר אותו או לא, אך לבסוף החזרנו אותו והיא טיפלה בו כראוי.

יעל דיין: היכן נמצא הילד כעת?

עמר ג'ראיס: הילד נמצא עכשיו במשפחה אומנת דרך סידור חירום.

יעל דיין: היכן נמצאים הילדים האחרים?

עמר ג'ראיס: הילד הזה ושני ילדים נוספים נמצאים אצל אותה משפחה אומנת, ושאר הילדים בפנימיות.

עמר ג'ראיס: אני רוצה להזכיר, כי בתקופה האחרונה היתה יחסית יציבות במשפחה.

עמר ג'ראיס: בחופשת החג, הילדים ביקרו בבית המשפחה בליווי עובדת סוציאלית, אשר דיווחה על אווירה טובה בבית.

עמר ג'ראיס: אחיה של המנוחה סיפר לי לפני יומיים, כי בני הזוג היו אצלו בבית והוא ראה אווירה טובה ביניהם.

עמר ג'ראיס: גם אתמול דיווח לי האח, כי בני הזוג היו אצלו בבית עד השעה תשע.

עמר ג'ראיס: לאחר מספר שעות התנהלה המריבה שהובילה לרצח.

עמר ג'ראיס: בתקופה האחרונה אנו ראינו יציבות במשפחה.

עמר ג'ראיס: אנחנו עבדנו עם המשפחה הזו כאילו שאנו נכנסים לשדה מוקשים.

עמר ג'ראיס: המשפחה הזו היא משפחה מאוד בעייתית.

עמר ג'ראיס: כאשר הבעל נשלח להסתכלות פסיכיאטרית, ראו כי אין לו שום מחלה פסיכיאטרית, אך יש לו כיוון להפרעת אישיות.

עמר ג'ראיס: אני רוצה לומר, כי קשה מאוד לטפל באנשים כאלה.

יעל הרמל: זו אחת הדוגמאות בהן המחלקה היתה מעורבת מאוד.

יעל הרמל: היו שני עובדים סוציאליים שעבדו רבות עם המשפחה הזו.

יעל הרמל: מקסימום הטיפול שניתן לתת למשפחה אחת, ניתן.

יעל הרמל: אנחנו צריכים ללמוד משהו מהמקרה הזה בגלל שזה לא היה מקרה שהוזנח.

יעל דיין: השאלות נשאלות בגלל העובדה שזה מקרה שלא הוזנח.

עדה פליאל: אני רוצה לציין, כי בפעם הראשונה בה האישה הותקפה, מרץ 2001, היא הגיעה למקלט לנשים מוכות, ועזבה אחרי חודש, מאחר שהוא נעצר ונאסר, לא בהמלצת המקלט.

עדה פליאל: היא עזבה על דעת עצמה ואפילו חתמה על כך כי היא אחראית.

עדה פליאל: במקלט רצו שהיא תישאר, כי רצו מאוד לחזק אותה ולהביא אותה לכלל הבנה לסיכון שהיא נמצאת בו, גם כאשר הוא ייצא מהכלא.

עדה פליאל: הדבר הזה לא התאפשר, כיוון שלא ניתן לכפות שהייה במקלט.

אברהם הופמן: אנשים שמשתחררים מהכלא בגין אלימות במשפחה, הם אלה הזקוקים לטיפול.

יעל דיין: תמיד אנו אומרים שהיתה כתובת על הקיר, כאן היה ספר על הקיר, עם פרקים, תת-פרקים וכותרות.

יעל דיין: כל הדיבורים שלנו בישיבות האחרונות אינם שווים כאשר אנו שומעים על מקרה כזה שהתנהל בדיוק לפי הספר.

יעל דיין: כבר לא מדובר על תקנים נוספים בשביל זירוז הליכים וחובת דיווח, כיוון שגם כאשר הכל מתנהל כפי שצריך, אנו לא מצליחים למנוע מקרים כאלה.

יעל דיין: גם בכל המקרים האחרים לא היה לנו מקרה אחד שלא היה תמרור אזהרה במשטרה, או במחלקת הרווחה.

יעל דיין: העניין הזה של העצמת נשים ונתינת הזכות להחליט, אינו מתנהל כשורה.

יעל דיין: אנו שומעים, כי האישה היתה חסרת ישע.

יעל דיין: היא לא היתה מסוגלת להעריך את המסוכנות של הבעל.

יעל דיין: זה לא תפקיד האישה להעריך את המסוכנות שלו, זה לא תפקידה, אלא תפקיד הרשויות.

יעל דיין: איזו אישה שנרצחה בשנים האחרונות חשבה שהיא בסיכון, מלבד בודדות שהגישו תלונה, אך גם לא מתוך מחשבה שהן מועמדות לרצח?

יעל דיין: לדעתי, האישה לא אמורה להחליט אם היא בסיכון או לא.

יעל דיין: כאשר הבעל יוצא מן המאסר לאחר ההיסטוריה שלו, והאישה ללא הגנה נמצאת עם ילד קטן בבית, זה מצב לא טוב.

יעל דיין: כאשר הבעל ריצה את תקופת המאסר במלואה, כאשר הוא אינו רצה להשתחרר על שליש ולא הביע חרטה ולא רצה להשתקם, אין לנו שום הגנה לתת לאישה.

יעל דיין: למרות ובגלל העונש שהבעל ריצה, הוא יוצא נחרץ עם כל הכעס והתסכול בתוכו.

יעל דיין: האישה היא אמנם עצמאית ושווה, אך בסיכון כזה גבוה, היא אינה עצמאית במידה כזו שאנו נוכל לפטור את עצמנו מאחריות פלילית על ידי זה שנגיד הצענו לה אבל היא לא רצתה.

יעל דיין: שמענו סביב השולחן הזה כי 20% מהנשים מכורות למכות.

יעל דיין: אני מציעה שנצא מהחשיבה הזוועתית הזו.

יעל דיין: אני חושבת, כי אין כאן אף אדם בחדר המרגיש כי הכל נעשה.

יעל דיין: אני לא מבקרת את העבודה הפרטנית של עובד סוציאלי או של משטרה במקום.

יעל דיין: אני מניחה שהיו אנשים נוספים שעזרו ותמכו באישה, כמו משפחתה, רופא וקופת חולים, אך למרות כל זה קרה הצפוי מכל.

יעל דיין: אני לא יודעת מי במשרדים השונים מפיק את הלקחים בצורה מפורטת ומוציא הנחיות לשטח, אשר אומרות כי אם יש לעובד סוציאלי או לשוטר חשד שהאישה היא לא מוסמכת לקבוע את גורלה ומידת המסוכנות היא גבוהה יותר ממה שהיא מעריכה, צריך להכניס כל גורם טיפולי כדי למצוא פתרון שיוציא אותה ממעגל הסיכון.

יעל הרמל: איזה פתרון?

יעל דיין: הפתרון הוא תביעה מהירה, קיצור תהליך בתלונה השנייה.

יעל דיין: לשים את הבעל תחת זכוכית מגדלת מיד עם שחרורו מהכלא, ליצור צו הרחקה עם פיקוח מלא, ולהכניס אותו על סמך התלונה הזו לריצוי התנאי.

עדה פליאל: אני רוצה להזכיר את התופעה של הפרנויה והחשדות כלפי האישה.

עדה פליאל: במקרה המדובר היום, הזוג עבר מדירה לדירה, כיוון שהבעל חשד באישה כי היא מתחילה עם השכנים.

עדה פליאל: גם מקרה הרצח האחרון בחיפה היה על רקע דומה.

עדה פליאל: האישה עצמה אמרה ביטוי בערבית שמשמעו הוא שהגבר סתם את כל החורים בבית כדי שלא יציצו ולא יראו אותה.

עדה פליאל: יש לנו בעיה גם עם תחום הפסיכיאטריה שלא עוזר לנו.

עדה פליאל: מדוע האישה צריכה להיות במצב של חוסר אונים, אם הגבר הוא פרנואיד?

חוסניה ג'בארה: אני מגיעה מהשטח ואני מכירה מקרוב את המצוקות והבעייתיות של הנשים במגזר הערבי.

חוסניה ג'בארה: יכול להיות שהאישה לא רצתה ללכת למקלט או לעמותה המטפלת בנשים מוכות, בגלל השפעת התרבות הערבית.

חוסניה ג'בארה: אנחנו צריכים למחוק את המחשבה כי היא נרצחה על רקע חילול כבוד המשפחה.

חוסניה ג'בארה: מסתכלים על הרצח הזה כאילו הוא רצח פרימיטיבי.

חוסניה ג'בארה: רצח הוא רצח ואסור לנו לחשוב כאילו האישה הזו נרצחה על רקע חילול כבוד המשפחה.

חוסניה ג'בארה: אני מרגישה שמבחינה טיפולית מתייחסים אחרת לאישה ערבייה שנרצחה.

יעל דיין: חוסניה, זו האשמה לא נכונה, בייחוד לאחר ששמעת כאן את כל הפרטים על הטיפול.

חוסניה ג'בארה: אני מרגישה שמייחסים רצח של אישה ערבייה לרצח על רקע חילול כבוד המשפחה, ומתנערים מאחריות.

יעל דיין: בפתח הדברים הזכרנו כי הביטוי של חילול כבוד המשפחה הוא מוטעה במקרה הזה.

יעל דיין: הטיפול, כפי ששמעת, היה טיפול בצורה הכי טובה שיכולה להיות, כולל טיפול ואבחון פסיכיאטרי לגבר, וכולל מאסר.

יעל דיין: זה לא עניין של יהודים וערבים.

חוסניה ג'בארה: אני לא מתייחסת לערבים ויהודים, אני מתייחסת לקריאה של הרצח, כאשר נרצחת אישה ערבייה.

חוסניה ג'בארה: אני חושבת, שצריך שיהיה מעקב מודיעיני אחרי בעל מכה שהשתחרר מהכלא, לאן הוא הולך ומה הוא עושה.

יעל דיין: חוסניה, הבעל לא התחבא.

יעל דיין: האישה חזרה לחיות איתו.

חוסניה ג'בארה: אני יודעת, אבל יכול להיות שהיו מופעלים עליה לחצים רבים כדי שתחזור אליו.

חוסניה ג'בארה: צריכים להיות במעקב אחרי הבעל.

יעל דיין: הופעלו עליה גם לחצים כדי שהיא לא תחזור לחיות איתו ותישאר בבית אחיה.

יעל דיין: זה מקרה שיכול הכי הרבה לאפשר לנו לראות היכן נמצאים החסרים שלנו, בגלל שהכל נעשה כמו שצריך.

יעל דיין: היה טיפול בכל אחד מבני המשפחה, היה מעקב מסור, נאמן ויומיומי.

יעל דיין: זה מקרה כמעט מושלם מבחינת טיפול.

נורית זיו: הבעל אמר שהוא היה צריך לעשות זאת כבר לפני שנים.

נורית זיו: ההחלטה שלו היתה לבצע את המעשה הזה ביום מן הימים.

יעל דיין: נושא הישיבה היום הוא טיפול בגברים מכים.

יעל דיין: ערכנו ישיבות רבות בנושא, הוועדה ביקרה גם בבית נועם, קיבלנו דיווח מעניין לגבי המחלקה השיקומית בחרמון וביקשנו לבדוק את האפשרות להגדיל את מספר האגפים לגברים היושבים בגין אלימות במשפחה, ולהרחיב את זה לבתי סוהר אחרים.

יעל דיין: דובר על הקמת מתקן כליאה נפרד לגברים אלימים.

יעל דיין: המספר הארצי הוא מאוד גדול.

יעל דיין: הוצעו שיטות שונות לטיפול בגברים מכים.

יעל דיין: אנו מדברים על טיפול בשלבים שונים.

יעל דיין: אנו מדברים על טיפול המנסה לגמול מאלימות לפני מאסר, כאשר יש תלונה וחשד וברור כי לפנינו אלימות במשפחה וגבר אלים.

יעל דיין: יכול להיות שיש צו הרחקה, אך עדיין ישנה אפשרות למהלך קיצוני שיוביל למעצר.

יעל דיין: בשלב הזה הטיפול הוא במסגרות וולונטריות, ארגונים וסדנאות.

יעל דיין: השלב הבא הוא כאשר אנו עדים לאלימות ששולחת את הגבר למאסר, כאשר הרבה פעמים המאסר הוא מוקל, או מותנה, או יהיה קיים אם הגבר עובר טיפול שיקומי.

יעל דיין: בית נועם קולט את הגברים לפני מאסר ומטפל בהם.

יעל דיין: בית המשפט רשאי להתייחס לבית נועם כאופציה חלופית לאופציה של המאסר.

יעל דיין: השלב הבא הוא טיפול לאחר המאסר.

יעל דיין: אנחנו מדברים על מערכת שלא מספקת אותנו ולא קיימת.

יעל דיין: ישנו הפחד הנורא של האישה לאחר השחרור.

יעל דיין: אנו צריכים לתת את הכלים המקסימליים לטיפול בתקופת המאסר בבתי הסוהר מבחינה תאורטית, מבחינת התנאים.

יעל דיין: זה כולל יציאה לחופשות, הסדרי ראייה ובחינה של סוג השחרור.

יעל דיין: אני חושבת שלא עשינו מספיק באף אחד מהשלבים, לא לפני, לא בזמן מאסר ולא אחרי שחרור.

יעל דיין: אני לא יודעת מי הגוף שיושב וחושב על כל המכלול.

יעל דיין: היתה לבית נועם דרישה תקציבית כדי להקים עוד בית, שלא נענתה, למרות שאנחנו תמכנו בה מאוד.

יעל דיין: שיקוליו של משרד העבודה והרווחה המשיכו להיות מקצועיים.

יעל דיין: בית נועם מהווה טיפה בים ביחס למספר הגדול של הגברים הזקוקים לטיפול.

יעל דיין: אנחנו חייבים לתת את הדעת גם מבחינה כמותית ולא רק מבחינה איכותית.

יעל דיין: אני לא יודעת עם ישנו תאום בין משרד העבודה לשב"ס, הכולל צוות חשיבה בין משרדי שעובד קבוע על הנושא הזה.

יעל דיין: אנחנו נשמע את הנמצאים לפי סדר ההתרחשויות.

יעל דיין: נשמע קודם על טיפול לפני מאסר או במקום מאסר.

רות בן עמי: יעל, ההערה שלך לגבי הקמת הוסטל נוסף לא ברורה לנו.

רות בן עמי: אנחנו לא יודעים היכן זה עומד.

רות בן עמי: אני יודעת שהתקבלה החלטה עקרונית.

יעל דיין: העניין של תוספת התקציב לנושא האלימות כלל במקור, כאשר דובר על חמישים מיליון וגם כשדובר על עשרים וחמישה מיליון, הקמת הוסטל נוסף לגברים.

יעל דיין: כאשר התקציב קוצץ מ-25 מיליון ל-12.5 מיליון תקצבו את הדברים לפי מידת הדחיפות, והוחלט לא להקים דברים חדשים.

יעל דיין: בראש סדר העדיפויות עמד שדרוג המקלטים ושדרוג ותוספת למרכזים לטיפול באלימות במשפחה.

יעל דיין: נאמר, כי בתקציב של 2002 יהיו 25 מיליון, ובגלל הנסיבות תיערך חלוקה מחודשת.

יעל דיין: החלוקה המחודשת שאני קבלתי ממשרד העבודה והרווחה, לא כוללת את מה שנכלל בתקציב הראשון של 25 מיליון, בין היתר לא כוללת הוסטל נוסף לגברים.

יעל דיין: מחר יש לנו ישיבה העוסקת בתקציב.

יעל דיין: אנחנו נציג את מה שמשרד העבודה והרווחה מציע.

רות בן עמי: אנחנו שומעים את הדברים האלו בפעם הראשונה, ואנחנו בתמימותנו מחכים למכרז.

יעל דיין: כל נושא המקלטים ירד מסדר היום.

יעל דיין: רק מקלט אחד שנמצא כבר בבניה יישאר.

יעל דיין: העברנו הרבה מהתקציב לנערות במצוקה.

יעל דיין: אני לא יכולה להילחם בכנסת על כך שיעבירו את הכסף ממקלטים לנערות במצוקה למקלטים לנשים מוכות או להוסטל לגברים.

יעל דיין: אני לא חלק בהכרעות, אך יש לדעה שלי משקל.

יעל דיין: אנו נתחיל עכשיו לדון על הטיפול בגברים מכים לפני השלב של המאסר.

יעל הרמל: אנחנו מנינו עשר פעילויות שונות לגבי הטיפול בגברים אלימים, באמצעות משרד העבודה והרווחה.

יעל הרמל: הפעילות הראשונה היא צווי הגנה ותזכירים.

יעל הרמל: בשנת 2001 הוצאו 3,055 צווי הגנה.

יעל הרמל: פקידי סעד התבקשו להגיש תזכירים בנושא הזה.

יעל הרמל: אין לנו פרטים מדויקים לגבי כמות התזכירים שהוגשה, אבל זה פחות או יותר חופף למספר צווי ההגנה.

יעל הרמל: בארץ מופעלים 36 מרכזים למניעה וטיפול באלימות במשפחה, ואנחנו מתכננים הקמה של עשרה מרכזים נוספים.

יעל הרמל: 5,000 משפחות מטופלות במסגרת המרכזים לאלימות במשפחה הנותנים טיפול פרטני וקבוצתי, הכולל קבוצות לנשים מוכות, קבוצות לגברים אלימים, קבוצות לילדים עדים לאלימות ובחלק מהמרכזים טיפול במשפחות ובזוגות.

יעל דיין: האם כאשר אתם מציינים 30% טיפול ישיר בגברים אתם מדברים על טיפול וולונטרי, או שחלקם מופנים לטיפול?

ציפי נחשון-גליק: חלק קטן מאוד מופנה על ידי בית המשפט.

ציפי נחשון-גליק: רוב הפניות הן פניות עצמאיות בעידוד המשטרה, או שהם פונים בעצמם כתוצאה מהשינויים שהאישה מבצעת.

יעל הרמל: אני מבינה שעל ההוסטל לגברים אלימים יורחב הדיבור בהמשך על ידי עמותת נועם.

יעל הרמל: ההוסטל של בית נועם מופעל על פי תעריפים במימון של משרד העבודה והרווחה.

יעל הרמל: ההוסטל מטפל ב-40 גברים בשנה.

יעל הרמל: אנחנו מתכוונים להקים הוסטל נוסף.

יעל הרמל: 265 מחלקות לשירותים חברתיים עובדים בנוסף למרכזים לטיפול באלימות במשפחה גם בנושא של טיפול במשפחה וטיפול קבוצתי ופרטני בגברים.

יעל הרמל: מדובר בעיקר באותן מחלקות שאין בהן מרכזים לאלימות במשפחה, או במקומות שיש בהם מרכזים לאלימות במשפחה, אבל נעשה טיפול גם במרכזים וגם במחלקות, בעיקר בערים המרכזיות, כמו תל אביב, ירושלים וחיפה, שבהן נעשה סימולטנית גם במרכז וגם במחלקות.

יעל הרמל: אנחנו מפעילים 59 מרכזי קשר הורים וילדים, שטיפלו בשנת 2000 ב-1,300 משפחות.

יעל הרמל: עיקר העבודה במרכזי הקשר, שאנו רואים בהם חלק מרצף הטיפולים בתחום האלימות במשפחה ובתחום הגברים האלימים, הוא פיקוח על הסדרי ראייה.

יעל הרמל: במקרים רבים מדובר במשפחות בהן הנשים נמצאות במקלטים עם ילדיהן ויש צורך בפיקוח על הסדרי ראייה.

יעל הרמל: מדובר גם על מקרי גירושין קשים ואלימות קשה במשפחה, בהם הדרך היחידה שאב ייפגש עם ילדיו היא במסגרת מפוקחת ומוגנת שמסייעת לקיום הקשרים הקבועים והמפוקחים.

יעל הרמל: יש לנו בעשר רשויות מקומיות עשרה עובדים סוציאליים שעובדים בתחנת המשטרה.

יעל דיין: אני יודעת על אחד עשר עובדים סוציאליים.

יעל הרמל: בפועל יש אחד עשר עובדים, אך המימון של הוועדה הבין משרדית הוא לגבי עשר רשויות.

יעל הרמל: יש רשות אחת המפעילה את זה בתקציבים שלה.

יעל הרמל: בשנת 2000 בוצעו עד כה במסגרת הזו 1,080 פגישות בתחנות המשטרה, כאשר מדובר על גיוס האישה והגבר לטיפול מיידי עם הגשת התלונה.

יעל הרמל: מתוך 1,080 פגישות שנערכו, 31% היו עם גברים, כאשר רובם הגיעו בסופו של דבר לטיפול, למרות שלא כולם נשארו בסופו של דבר בטיפול.

יעל הרמל: אנחנו מקווים להרחיב את הטיפול הזה לעשר רשויות נוספות, כיוון שזה מאוד אפקטיבי.

יעל הרמל: 2,132 תזכירים של הערכת מסוכנות הוגשו על ידי פקידי סעד לסדרי דין בנושא של הערכת מסוכנות על פי חוק למניעת אלימות במשפחה.

יעל הרמל: אנו מפעילים קו חירום ארצי שמקבל 4,500 פניות בשנה, שמתוכם 30% הם מגברים.

יעל הרמל: קו החירום הזה נותן מענה בארבע שפות.

יעל הרמל: הוא מיועד ם לאלימות במשפחה וגם לילדים בסיכון.

יעל הרמל: אנחנו מקווים להרחיב את הפעילות שלו על ידי שיווק נכון, כיוון שאנו רואים עלייה מאוד גדולה כאשר יש שיווק נכון ופרסום נכון של הקו.

יעל הרמל: הקו הוא אפקטיבי ויודע לעשות את ההפניות בצורה נכונה לשירותים הקיימים בקהילה.

יעל הרמל: אנחנו מקיימים גם תכניות הכשרה לעובדים סוציאליים וגם לגורמים מחוץ למשרד במסגרת תקציבים שקיבלנו דרך הוועדה הבין משרדית.

יעל הרמל: ההכשרות ניתנות לשב"ס, משטרה ומשרד החינוך.

יעל הרמל: אנחנו כרגע נמצאים בשלב הסופי של הכנת חוברות מידע בכמויות מאוד גדולות בשפות שונות, על מנת להפיץ אותן בכל מקום שרק ניתן כדי שזה יהיה זמין ונגיש לאנשים הזקוקים לסיוע ועזרה ברמות שונות.

יעל הרמל: אנחנו סיימנו באמצעות אוניברסיטת חיפה, מחקר על היקף ומאפייני האלימות במשפחה, אלימות כלפי נשים, והממצאים יפורסמו בתקופה הקרובה.

יעל הרמל: אנחנו מתכוונים לערוך בתקופה הקרובה יום עיון שאליו יוזמנו כל מי שמתעניין בנושא.

יעל דיין: אנו נשמח אם תתייחסו אלינו כמתעניינים בנושא.

יעל הרמל: אני רוצה לציין, כי אותו מכון התבקש לאסוף תיקוף של הכלי של הערכת המסוכנות.

יעל הרמל: עד היום השתמשנו במודלים שבנינו על בסיס ידע מחו"ל.

יעל הרמל: המכון בדק את הנושא ובשלב הראשון קבלנו כלי שלא עבר את כל הערכות המחקריות, אך בסופו של דבר תוקף כלי, ואנחנו מקווים שבפורום של יום העיון שנערוך יוצג הכלי הזה של הערכת מסוכנות, שישמש לא רק עובדים סוציאליים אלא גם אנשי מקצוע אחרים הנתקלים בתחום של אלימות במשפחה.

יעל דיין: אני מודה ליעל על שהציגה בפנינו דו"ח מעודכן טוב.

יעל דיין: הישיבה היום נוגעת בנושא הטיפול בגברים אלימים באופן כללי.

יעל דיין: הייתי רוצה שהמשתתפים בוועדה יתייחסו לטיפולים עצמם ולתוצאותיהם.

יעל דיין: עד עכשיו שמענו את העובדות ואת הצהרת כוונות.

יעל דיין: אני לא יודעת אם הדו"ח של מכון נרבה, שהציגה יעל, מתייחס גם לדרכי טיפול, או שהוא סיכום תוצאות.

קולט אביטל: יעל הזכירה, כי הטיפול היה אפקטיבי בכמה מן המקרים.

קולט אביטל: יעל, תרחיבי מעט על עניין האפקטיביות.

יעל הרמל: אני לא רוצה להיכנס לעניין הזה, כיוון שאין לי כאן את הפרטים המדויקים.

יעל הרמל: אני רוצה להזכיר, כי אנו עורכים כעת מחקר מקיף בנושא של דרכי טיפול ותוצאותיהם במסגרות טיפוליות שונות לגברים אלימים.

יעל הרמל: אנחנו נציין את ההוסטל, שירות המבחן למבוגרים ומרכזים לטיפול באלימות במשפחה.

יעל הרמל: מכון מנרבה גם דיבר במחקרו על עניין שביעות הרצון של נשים מוכות, מטיפולים שונים.

יעל דיין: אנחנו כבר די בוגרים במסורת הטיפולית.

יעל דיין: ישנן 260 מחלקות ו-36 מרכזים ועוד כמה גורמי טיפול, כפי ששמענו קודם.

יעל דיין: כדי לייעל את עצמנו, אנחנו חייבים לבדוק את תוצאות דרכי הטיפול השונות.

עדה פליאל: אני רוצה לציין, כי אנו עומדים לערוך מחקר ליוצאות מקלט.

יעל דיין: מדוע זה בלשון עתיד?

עדה פליאל: זה היה אמור להתחיל, אך ישנה איזו בעיה.

עדה פליאל: אני מקווה שהבעיה תיפתר, ואנחנו נתחיל במחקר.

יעל דיין: אנחנו דנים בנושא כבר הרבה זמן, ועדיין אין לנו נתונים לגבי הצלחותיהם של הטיפולים השונים.

רבקה פרייבק: שירות המבחן למבוגרים היא חוליה נוספת הלוקחת חלק בהליך הפלילי.

רבקה פרייבק: האנשים שמגיעים לשירות מבחן הם מופנים ואינם פונים באופן וולונטרי.

רבקה פרייבק: בשלבים של המעצר, ובשלב הדיון בעונשם, בשנת 2000 הופנו 4,458 גברים אשר מתוכם 6% נשים על אלימות כלפי בן זוג, הכוללת גם איומים.

רבקה פרייבק: במהלך הדיונים לקביעת העונש, שירות המבחן מתערב בעריכת חקירה פסיכו-סוציאלית ובעריכת הערכת מסוכנות.

רבקה פרייבק: אנו משתמשים בכלים מקובלים כמו שאלונים שקבלנו מהעולם.

רבקה פרייבק: המראיינים הם אנשים עם הרבה שנות ניסיון ולמידה.

רבקה פרייבק: בשלב הטיפול, כאשר כבר נגזר הדין או שמוחלט אם האדם ישתחרר ממעצר, נשארים בשירות המבחן 870 אנשים בשנת 2000 ו-1,268 אנשים נשארו בשירות לתועלת הציבור.

רבקה פרייבק: אם אדם נשאר אחרי הצוהריים כדי לתרום לקהילה במשך שנה, זה עונש.

רבקה פרייבק: הטיפול מבוסס על עיקרון של התניה, או שתשתף פעולה בטיפול או שתקבל עונש אחר.

רבקה פרייבק: כאשר אנשים מקבלים יחד עם שירות מבחן מאסר מותנה, השופט לא יכול להעניש אותם פעם נוספת, כיוון שהוא כבר גזר את עונשו.

רבקה פרייבק: אנחנו מעדיפים במקרים החמורים יותר, להמליץ שיהיה מבחן ללא עונש נוסף, כדי שרק כאשר יפר האדם את הכללים הוא ילך למאסר.

רבקה פרייבק: ישנם טיפולים שאנשים עוברים במרכזים בקהילה, בלשכות, בבית נועם.

רבקה פרייבק: הרבה מהאנשים שמופנים אלינו, אנו מפנים לבית נועם, מכינים אותם לקראת הכניסה לבית נועם, עוקבים אחריהם ומטפלים בהם גם לאחר שהם יוצאים, כאשר הם צריכים להשתלב מחדש בקהילה.

רבקה פרייבק: האנשים הקשים יותר אשר מופנים אלינו על ידי לחץ של בית משפט ואיום, בהם אנו מטפלים בטיפול קבוצתי שהוא הכלי העצמתי יותר, אך גם בטיפול פרטני ומשפחתי.

רבקה פרייבק: לאחרונה התחלנו להפעיל מועדון תעסוקה, הנועד לעזור למובטלים להשתלב בשוק העבודה.

יעל דיין: האם בשירות המבחן אתם מבצעים את הטיפול עצמו?

רבקה פרייבק: כן, במקרים הקשים יותר.

רבקה פרייבק: כאשר תואר קודם מקרה הרצח, שאלתי את עצמי מה היו החוליות הטיפוליות שקיבל הגבר הזה לפני המאסר הראשון.

רבקה פרייבק: באנשים שהיו כבר פעם במאסר, קשה יותר לטפל, ועל כן צריך לעזור לאנשים אלו כאשר האיום של העונש הוא עוד איום.

רבקה פרייבק: למרות זאת, ידוע בעולם ובארץ, שיש עדיין מספר גדול של אנשים ששום דבר לא יעזור להם.

יעל דיין: לכן אני אומרת שהטיפול בנשים צריך לקחת בחשבון, כי לא ניתן לטפל בגבר האלים, ולכן צריך לשנות את כל רמת הטיפול באישה ולתת לה את כל הטיפולים וההגנה האפשרית.

רבקה פייברק: ייתכן שצריך לשנות גם משהו במצב החוקי, כיוון שכרגע, טיפול ניתן להציע, אי אפשר לכפות.

יעל דיין: הברירה המוצגת היא כפייה למי שמוצעת לו דרך שיקומית במקום מאסר.

עדה פליאל: אנחנו מדברים על האישה.

עדה פליאל: אנו לא יכולים לכפות עליה טיפול, אנחנו יכולים רק להציע לה.

יעל דיין: אתם לא אפילו לא מוכנים לכפות עליה את עצם הדיווח, אתם לא מוכנים להיות כתובת לקבלת דיווח.

יעל דיין: הדבר היחיד שהגענו עליו להסכמה, הוא שרופא ייתן לאישה המוכה מספר טלפון.

יעל דיין: אם אתם באמת רוצים לכפות על האישה טיפול, אז היעד הוא עשרות אלפי נשים שלא מגישות תלונות.

יעל דיין: מי שכבר מגיעה למקלט, היא כן מקבלת טיפול.

רבקה פייברק: מחקר שהתפרסם בשנת 2000 ובדק את שירות המבחן למבוגרים, בדק 3000 גברים שסיימו טיפול, כאשר המדד היה רצידיביזם.

רבקה פייברק: הוא לא חולק לפי קבוצות של עבירות שונות.

רבקה פייברק: אחוזי הרצידיביזם במהלך ביצוע העונש לא הגיע לעשרה אחוז.

רבקה פייברק: כעבור חמש שנים אחוזי הרצידיביזם לא הגיע לעשרים אחוז, בעוד שאנו יודעים כי אחוז הרצידיביזם בכליאה הוא הרבה יותר גבוה.

רבקה פייברק: השירות שלנו גם לוקח חלק באותו מחקר שיעל הרמל הציגה.

אהוד גלעד: בשנים האחרונות אני מטפל בגברים שמתנהגים באלימות.

אהוד גלעד: הגברים האלה מביעים המון בדידות.

אהוד גלעד: אין מי שיקשיב להם וידבר איתם על מה שמציק להם.

אהוד גלעד: הם חשים חוסר אונים ואובדן שליטה.

אהוד גלעד: הם חשים שהם לכודים בתוך מסגרת הנישואין.

אהוד גלעד: אנחנו מדברים על 200 אלף משפחות בישראל החיות בתוך אלימות.

אהוד גלעד: המספר הזה אומר, כי חסר מענה מעבר לשירותים המקובלים.

אהוד גלעד: אני מדבר על קווי מענה כמו הקו הארצי למניעת אלימות.

אהוד גלעד: חסרים קווי מענה לגברים, אליהם יוכלו הגברים לפנות ולדבר על הבעיות המציקות להם, וכן קבוצות תמיכה.

אהוד גלעד: אנו מדברים על פעולות הרבה יותר זולות מכל יתר דרכי הטיפול.

אהוד גלעד: הגברים הפונים אלינו מדברים על כך שחסר להם נעמ"ת וויצ"ו לגברים.

אהוד גלעד: צריך שתהיינה יותר נקודות שיסייעו בהליך הגירושין, וכן ייעוץ זוגי ומשפחתי.

אהוד גלעד: המון גברים מתלוננים שאין מי שמקיים את הסדרי הראיה שיש להם עם בת הזוג שלהם, ועל כן הם נשארים במסגרת הנישואין, כדי לראות את הילדים.

חן ורדי: האתגר הגדול הוא לא לטפל בגברים הנוהגים באלימות, אלא למנוע את האלימות.

חן ורדי: אני לא מדבר על גברים רוצחים, אלא על המס הגדולה של אלימות בתוך המשפחה.

חן ורדי: אני מסתכל בקנאה על רשת הביטחון האדירה של ארגוני הנשים הלא וולונטריים.

חן ורדי: הגברים הנמצאים בשלב שלפני ביטויי האלימות, חשים בדידות, קנאה גדולה בארגוני הנשים, היוצרים לחץ אדיר עליהם.

חן ורדי: לאור מה שאני שומע כאן על הבעיה התקציבית, אני לא מצפה מהממסד שיפתור זאת.

חן ורדי: אני הייתי רוצה שתהייה אווירה חברתית שתאפשר לארגונים וולונטריים, כמו התנועה שלנו, שרואים בשוויון תרופה לאלימות, לתקוף את האלימות לפני שהיא מתרחשת.

חן ורדי: אנו מפעילים קו סיוע לגברים שאינו נתמך על ידי אף אחד, אנחנו מפעילים אותו בהתנדבות.

חן ורדי: אנחנו מנחים קבוצות תמיכה בלי תשלום.

חן ורדי: אני חושב שמה שצריך להשתנות זו האווירה, אשר תאפשר לגברים לפנות ולספר על מה שכואב להם, הרבה לפני שהם מכים.

חן ורדי: אסור לתייג גבר שמגיע לקבוצת תמיכה כגבר מכה.

חן ורדי: גבר יוכל לפנות לקבוצת תמיכה כאשר הוא בבעיה כלכלית, כאשר יש לו מחשבות התאבדות, שאין לו חברים, שאין לו עם מי לדבר, כאשר הוא שרוי בלחץ אדיר ועדיין לא הכה אף אחד.

חן ורדי: אנחנו צריכים למצוא את הגברים כאשר הם מצויים במצב הזה ואז לטפל בהם.

חן ורדי: אנו צריכים להעביר את המסרים האלו על ידי פרסום ענק בשלטי חוצות, בפרסומות, בטלוויזיה, בעיתונות וברדיו.

יעל דיין: אני מסכימה עם דברייך.

יעל דיין: הוועדה נמצאת בקשר עם העמותה שלכם הרבה שנים.

יעל דיין: יש דברים שהן נכונים מאוד וצריכים לקבל תמיכה גדולה, כמו קווי החירום וקבוצות תמיכה.

יעל דיין: אכפת לי מאוד, מבחינה חברתית, שהגבר הישראלי לא יהיה שוביניסט ומצד שני שלא יאבד את הביטחון שלו ויתמוך בשוויון, אך במסגרת הדיון שלנו עכשיו, אנחנו חייבים לדבר רק על עניין האלימות כיוון שהמשוואה האומרת שאם יהיה שוויון האלימות תיפסק, זה כמו להגיד אם יהיה מצב כלכלי טוב יותר והאבטלה תרד לאנשים יהיה ביטחון עצמי והאלימות תרד.

יעל דיין: הטיפול באלימות לא יכול להיות רק טיפול בשורשים, כי המחיר הוא יקר מדי אם אנו לא מטפלים בתופעה עצמה.

יעל דיין: מערכת החינוך התקדמה מאוד בעניין הזה, והיא מקדמת את ערכי השוויון ומאבק באלימות.

יעל דיין: המנדט שלנו הוא הטיפול בגברים ככל שהם נוגעים לא למארג החברתי במדינת ישראל, אלא בהקשר לאלימות במשפחה.

חן ורדי: יעל, אם לא נקשר בין שתי התופעות האלו, לא יהיה לזה שום פתרון.

יעל דיין: במסגרת ההגנה שהוועדה הזו נותנת לנשים, אני יכולה להמליץ על דרכי טיפול בגברים.

יעל דיין: כיוון שהחברה היא גברית, יש בעיה עם כך שגבר יוכל להודות שיש לו בעיה ויפנה לקבל עזרה.

יעל דיין: אם היית פונה לחברות הכנסת כולן היו מגיעות, אבל אם היית פונה לחברי הכנסת לא בטוח שכולם היו מגיעים.

חן ורדי: הם היו מגיעים.

חן ורדי: רונית לב ארי פרסמה במשך שבועיים מודעות בעיתונים, אשר בעקבותן 120 גברים פנו לקו הסיוע, ואלינו פנו עוד 20 גברים.

חן ורדי: צריך להשקיע בעניין הזה, כדי שגברים יפנו לקבל עזרה.

חן ורדי: אתם צריכים להשקיע בנושא הזה.

יעל דיין: מי זה אתם?

חן ורדי: יושבות כאן מקבלות החלטות.

יעל דיין: אתה טועה.

יעל דיין: ארגוני נשים קמו בגלל הפליה חמורה ואי שוויון קשה שקיים עד היום.

יעל דיין: הממסד רק לאחרונה נותן לארגונים האלה את הסיוע.

חן ורדי: שיתוף הפעולה של רונית לב ארי, היא דוגמא נהדרת.

יעל דיין: תפנו לשר העבודה והרווחה, כמו שאני פונה בעניין תקציבים, ותגידו שחיוני לחברה הישראלית שיהיה קו חירום.

חן ורדי: אנחנו נפנה, אך אני חושב שנשים וגברים צריכים ביחד לעשות את זה.

יעל דיין: המנדט של הוועדה הוא אלימות כלפי נשים.

יעל דיין: אנחנו מדברים על טיפול בגברים שמוגדרים כאלימים.

יעל דיין: אתה מציע שנטפל בכל הגברים בחברה, כדי שיהיו פחות גברים אלימים.

יעל דיין: אני אומרת שנטפל בכל הנשים בחברה, כדי שיהיו פחות נשים שמתעללים בהן.

חן ורדי: מדוע זה סותר אחד את השני?

יעל דיין: כאשר יש פערי שכר של 40%, כשיש הפלייה נגד נשים בקידום בעבודה בדיני אישות ובתי- דין, אנו צריכים לטפל בבעיות אלו.

חן ורדי: מדוע אנו לא יכולים לטפל בבעיות של שני המינים ביחד?

יעל דיין: לוועדה הזו יש מנדט כדי להגיע למצב של שוויון הזדמנויות.

יעל דיין: אנחנו פועלים מנקודה של מצוקה, אי שוויון, אפלייה, כדי להגיע לנקודה בה הגברים כבר נמצאים.

יעל דיין: אתה אומר לי שאני אטפל גם בהם.

חן ורדי: יעל, הגברים לא מחכים שיהיה שוויון, הם חשים לחץ פנימי ואנו צריכים לטפל בזה.

יעל דיין: אני לא מצליחה לתת לקהל המופלה שלי את המענים.

חן ורדי: שוויון הוא העסק שלי ושלך יחד.

יעל דיין: אנו לא מצליחים להשוות את הנשים לגברים.

מני אנצר: בתור אדם שעובד עם מאות גברים מכים במרכז למניעת אלימות במשפחה, אני יכול לומר כי חלק גדול מהבעיות ניתן היה לחסוך אם היתה כתובת לגברים.

מני אנצר: מה שחן אומר הוא שיש אפלייה לרעת הגברים, בגלל נתינת יתר לנשים, בעניין של תשומת הלב הציבורית.

יעל דיין: תמצאו דרך כדי לגרום לגברים לפנות, ולהרגיש כי המרכזים פתוחים גם עבורם.

עדה פליאל: במחלקות לשירותים חברתיים, מזמינים את בני הזוג ומעונינים לטפל בכל המשפחה.

עדה פליאל: גברים פשוט לא מגיעים.

חנה רוזנברג: גברים מעונינים להיות מטופלים במסגרת שרוצה לטפל בהם, קשה להם מאוד להיות מטופלים במסגרת מעורבת.

חנה רוזנברג: לכן שירות המבחן מצליח לטפל בהרבה מאוד גברים.

נורית זיו: מדיניות המשטרה היא אי סגירת תיקים בשילוב עם ריבוי מעצרים וזירוז ההליכים, תוך הערכת מסוכנות.

נורית זיו: התוצאה של המדיניות הזו הביאה בשנתיים האחרונות לפחות רצידיביזם.

נורית זיו: אם בעבר היה מצב של אדם שיש לו שבעה תיקים פתוחים, היום רצידיביסט בשבילי הוא אדם שיש לו שני תיקים פתוחים.

נורית זיו: אנו נמצאים ברמת תיקים שנתית בכמות זהה, אך מאחר שיש פחות רצידיביסטים, אנו מסיקים שהתלונות החדשות רבות בתוך אותו מספר.

נורית זיו: המגמה שלנו היתה שאותה משפחה לא תחווה שוב ושוב את האלימות.

נורית זיו: בנוסף לזה אנו פועלים באכיפה לצד הפניה לטיפול.

נורית זיו: חלק גדול ממרכזי הטיפול ניזונים מהמשטרה.

יעל דיין: זו המטרה של תיאום מערכות.

חנה רוזנברג: בדו"ח שהנחתם על השולחן, כתוב שטיפול בדוגמת בית נועם הוא שיביא לשינוי.

חנה רוזנברג: אני די מבולבלת, כיוון שהתחלנו את הדיון בדיווח על רצח ובשאלה כיצד היה ניתן למנוע זאת.

חנה רוזנברג: במסמך של הכנסת כתוב כי טיפול בדוגמת הטיפול של בית נועם, הוא הטיפול שיכול למנוע זאת.

רונית לב ארי: את היית מקבלת אדם כזה לבית נועם?

רונית לב ארי: אדם שעושה 70 טלפונים ביום?

חנה רוזנברג: היה לנו מטופל שנתבקש בהתחלה לכתוב כמה שיחות טלפון יש לו.

חנה רוזנברג: הוא התחיל עם 60 שיחות טלפון.

חנה רוזנברג: בשיטת ההוסטל יש פריצת דרך.

חנה רוזנברג: בכל זאת אנו חייבים להמשיך ולדבר על מניעה וטיפולים, כמו קו חם, מרכזים, שירות מבחן ומסגרות טוטאליות.

חנה רוזנברג: אנו חייבים להבין, כי בישראל יש 200 אלף גברים אלימים ורק 1,300 מהם נמצאים בכלא.

חנה רוזנברג: רוב הגברים עדיין נמצאים בחוץ.

חנה רוזנברג: החובה שלנו כחברה, היא לפתח דרך לטפל בהם.

חנה רוזנברג: אני שואלת, כיצד טיפול כדוגמת בית נועם לא מורחב.

חנה רוזנברג: הטיפול הזה מצליח.

חנה רוזנברג: גברים בבית נועם אומרים לי שנפסיק למנות גברים שרצחו, ונתחיל למנות גברים שלא רצחו בגלל שהם טופלו בבית נועם.

חנה רוזנברג: אני הולכת למקומות ושואלים אותי כיצד יש רק בית נועם אחד.

חנה רוזנברג: אני לא יודעת מה לענות להם.

יעל דיין: חנה, זה לא הנושא היום, וזו לא הכתובת.

קולט אביטל: אני רוצה לומר, כי צריך להמשיך ולעשות כמו רונית לב ארי, כלומר, להפיץ את המסקנה כי למרות כל מה שנעשה לא ניתן היה למנוע את מעשה הרצח עליו דווחנו היום, כדי להגיע ליותר אנשים.

קולט אביטל: אני חושבת כי אנו חייבים לנסות לפתוח דלתות כדי שארגוני הגברים יקבלו יותר תמיכה ממשרד הרווחה.

אורית עירון: אנחנו רוצים יותר גברים מטופלים במרכזים ואין לנו תקציב לכך.

יעל דיין: אני מנסה בכל דרך כדי להתגבר על נגע האלימות ובית נועם מסייע בכך.

יעל דיין: אתם מקבלים תמיכה מלאה מאיתנו, וכנראה לא תמיכה מלאה מהמשרד שצריך לתקצב אתכם.

יעל דיין: בשבוע הבא אנו נערוך ישיבה בעניין התקציב, ונראה מה מציע משרד העבודה והרווחה.

חנה רוזנברג: אני רוצה להוסיף מעבר לנתוני המחקר, המדבר על הפסקת האלימות הפיזית ועל נשים המרגישות יותר בטוחות, אני למדה כי טיפול באור החוק, הוא טיפול מאוד אפקטיבי.

חנה רוזנברג: כאשר יש חשש מסנקציה, הטיפול הוא מאוד אפקטיבי.

חנה רוזנברג: 80% מהגברים האלימים הם אנשים פחדנים וחלשים, והם חוששים מאוד מסנקציות.

חנה רוזנברג: בפחד הזה צריך להשתמש.

חנה רוזנברג: רוב הגברים היום מעורבים בהליכים פליליים.

חנה רוזנברג: יש חקיקה ואכיפה, ואנו צריכים לתת התערבות טיפולית.

חנה רוזנברג: אני רוצה להקריא משהו שימחיש את האפקטיביות הגדולה של הטיפול בבית נועם: "לכבוד מרי בריין מבית נועם! אני אשתו של פלוני, רוצה להגיד לך תודה, כי מאז שאבי היה אצלכם הוא השתנה בהרבה וההתנהגות שלו איתנו השתנתה לטובה.

חנה רוזנברג: במיוחד הוא מתנהג טוב מאוד עם הילדים ועם הבן הגדול, כמו שני חברים הם מדברים הרבה על בית הספר והחברים.

חנה רוזנברג: אפילו הבן שלי עשה רשיון נהיגה והוא קנה לו אותו בשם שלו.

חנה רוזנברג: בנוסף הוא עוזר לי הרבה בבית ומדבר מילים יפות ועם הרבה אהבה.

חנה רוזנברג: אפילו ניתן להרגיש את זה אצל הילדים שחיוך לא יורד מהפנים שלהם.

חנה רוזנברג: אפילו בבית הספר היה להם עובד סוציאלי שהיה מדבר איתם כל שבוע ועכשיו כבר אין צורך.

חנה רוזנברג: וגם לפני כמה חודשים הוא פתח חנות והוא עובד קשה, ולפעמים גם הילדים עוזרים לו מתי שהם יכולים.

חנה רוזנברג: לכן מצאתי לנכון לכתוב לך ולהודות לך על כל מה שעשית למעני ולמען הילדים וגם למען פלוני, תודה רבה מאוד".

חנה רוזנברג: מכתב כזה מאוד מחמם לי את הלב.

יעל דיין: מאחר ואנו דנים במה שקיים ולא במשאות הלב, ואולי כיוון שמדובר בוועדת מעמד האישה, אנו גולשים ומדברים על מה שהיינו רוצים לראות ותפיסות העולם.

יעל דיין: אני השתתפתי בדיונים כמעט בכל ועדות הכנסת, ובאף ועדה לא לוקחים כל נושא שנמצא על סדר היום של הוועדה ועוברים לרמת דיון עמוקה מצד אחד, אבל קצת אבסטרקטית מצד שני של משאות לב.

יעל דיין: אני מברכת על זה, ואם אני מקצצת בזה, זה כיוון שאנו חייבים לעסוק בדברים עצמם.

יעל דיין: אנחנו יכולים לערוך הרבה דיונים פילוסופיים ביחס לתפקיד הגברים והנשים בחברה.

יעל דיין: ברור שאנו רואים את כל מה שפוגע בנשים כנגע חברתי ולא כבעיה של נשים.

יעל דיין: מיותר לציין, שכדי להקים את הוועדה הזו ולהפוך אותה לסטטוטורית, היינו צריכים לקיים מאבק גדול.

יעל דיין: עד היום יש מפלגות בכנסת שמתנכלות לוועדה הזו על בסיס יומיומי, ועל כן נובעת תפיסת העולם האומרת כי אנחנו גם לרשות עמותות הגברים, אך אנו רוצים להגיע לסגירת הפער שיש בין הנשים לגברים.

יעל דיין: בינתיים אנו מברכים על השותפות של ארגוני הגברים איתנו.

יעל דיין: עדיין היא לא יכולה להיות הדדית ושוות ערך.

מני אנצר: איזו ועדה בכנסת עוסקת בגברים מוכים?

יעל דיין: ועדת הרווחה.

יעל דיין: אמיר פרץ ויוסי כץ מובילים את העניין של השוואת פנסיות של אלמן ואלמנה, ששם הגברים מקופחים בצורה ברורה.

יעל דיין: אנחנו שותפים לכך.

יעל דיין: אני לא חושבת שהגברים בהכללה גדולה, היא קבוצה מופלית.

חן ורדי: היא רק סובלת מאלימות הכי גדולה בעולם חוץ מאשר במשפחה, היא נהרגת יותר, חולה יותר, מתה יותר צעירה, מתאבדת יותר.

חן ורדי: יש מצוקות של גברים.

יעל דיין: הם נכללים בטיפול המרכזי השותף והמתוקצב של כל מדינה.

מני אנצר: זה לא נכון.

מני אנצר: יש רתיחה בקרב הגברים.

יעל דיין: תפנו אותם לממסד הקיים.

רונית לב ארי: אני רוצה קודם כל לברך על העשייה המרשימה של משרד העבודה והרווחה.

רונית לב ארי: לא במקרה התיאור מתחיל כתיאור כללי ואחר כך נוגע לגברים מכים, הדברים קשורים זה לזה.

רונית לב ארי: כל עוד האישה לא עושה צעד ומוגדרת כחסרת ישע, אין סיכוי לטיפול בגברים.

רונית לב ארי: אני חושבת שהמקרה של הרצח, שהוצג קודם, המחיש לנו את העובדה שיש גברים שלא ניתן לטפל בהם.

רונית לב ארי: אני עומדת על זה שהגבר שתואר פה הוא נכלל בקבוצה של 20% גברים, שלא ניתן לטפל בהם.

רונית לב ארי: הגבר הזה היה צריך להיות נעול כל חייו.

רונית לב ארי: אני חושבת שיש כאן מה לבדוק על ידי המשטרה ומערכת השיפוט.

רונית לב ארי: אני התרשמתי מהמסירות של העובד הסוציאלי ואני חושבת שהוא ייקח את זה איתו כל החיים.

רונית לב ארי: הרשות לקידום מעמד האישה במסגרת הקמפיין שעשינו עכשיו לציון היום הבינלאומי, פרסמה את הקו של העמותה לגבריות חדשה, וגם את קו החירום הארצי שמופעל על ידי העמותה ומשרד העבודה והרווחה, השירות לרווחת הפרט והמשפחה.

רונית לב ארי: היתה לי הנחה סמויה בקריאה המכוונת לגברים, כי גבר מסכן הוא גבר מסוכן לבת הזוג שלו, וכשפונים לגברים כמסכנים הם פונים לעזרה.

רונית לב ארי: אם נפנה אליהם כאלימים הם לא ייפנו.

רונית לב ארי: במשך שבועיים היו 600 פניות, אשר מתוכן 120 פניות של גברים שחלקם הגדול גברים מכים, למרות שהם אינם מכריזים על עצמם ככאלה.

רונית לב ארי: מני, אני רוצה לומר לך, כי אני קיבלתי מספר פעמים גברים מוכים לטיפול, ותוך כדי הטיפול הסתבר שהם מכים.

רונית לב ארי: לכן תמיד אמרתי למטפלים, כי גברים מכים ומוכים נמצאים באותה קבוצה.

רונית לב ארי: אנו נוטים לדבר על גמילה מהאישה ולא גמילה מאלימות.

רונית לב ארי: הגברים האלה מכורים לאישה שלהם.

רונית לב ארי: אני חושבת שצריך לשאוף לכמה שיותר תגבור מרכזי הטיפול בגברים.

רונית לב ארי: השבוע נתקלתי במקרה של גבר שפנה לאחד המרכזים ואמרו לו שאין להם מענה, כי הוא לא נראה גבר מכה.

רונית לב ארי: אני מבקשת מציפי נחשון-גליק, שכל גבר הפונה לקבל עזרה במרכזים, יקבל מענה.

רונית לב ארי: צריך מאוד לחזק את הנושא של מידע, של קשר, של תיווך.

רונית לב ארי: זה אולי לא כל כך יוקרתי בעיני אנשי הטיפול, אבל זה מענה שצריך להינתן.

רונית לב ארי: יש גברים שמאוד חשוב להם לקבל עזרה בגישור עם הביטוח הלאומי והסיוע המשפטי, וכן אינפורמציה.

רונית לב ארי: לא כולם מגיעים לטיפול.

רונית לב ארי: אני חושבת שאנו חייבים לשאוף לחיזוק מרכזי הקשר, כדי שלאב יהיה מקום מפגש טוב עם ילדיו.

רונית לב ארי: אני חושבת שחשוב להרחיב את הידע על טיפול באסירים משוחררים, כדי שינתן לכל אסיר משוחרר מענה בנושא של אלימות.

רונית לב ארי: צריך לחזק את המענה הרחב אצל כל מי שמטפל באסירים, כמעט בכל כלא צריכה להיות הדרכה לכל אנשי הטיפול, וכן ברשות לשיקום האסיר.

רונית לב ארי: אני מדברת על רצף שירותים ומענה רחב וארוך טווח בקהילה, כיוון שיש הרבה מאוד גברים שצריכים ליווי כל החיים.

רונית לב ארי: אני מודה ליו"ר הוועדה שהקדישה זמן לנושא, כיון שאני חושבת שהוא נושא מאוד חשוב.

יוסי בק: אנחנו מתייחסים לבעיה של אלימות במשפחה לא כעוד בעיה בשירות בתי הסוהר, אלא כאחת משלוש הבעיות המרכזיות: סמים, עבריינות מין ואלימות במשפחה.

יוסי בק: אנחנו פועלים בכמה מישורים.

יוסי בק: המישור הראשון הוא מערך החינוך הכולל את כל ציבור האסירים.

יוסי בק: יש פעילות רבה מאוד על מנת להכניס למודעות של האסירים את קיום הבעיה והצורך לקבל טיפול.

יוסי בק: כך אנו מנסים להרחיב את המעגל של האנשים שיפנו לקבלת טיפול.

יוסי בק: יש אנשים ששפוטים על אלימות במשפחה, אך אנו גם מאתרים את העבריינים שאינם שפוטים על אלימות במשפחה, אלא אנו מבחינים שקיימת אצלם הבעיה הזו ואנו נותנים להם פרופיל של אלים במשפחה.

יוסי בק: לצורך העניין הטיפולי לא חשוב לנו מי נשפט על העניין הזה ומי לא, אנו מטפלים בכל האסירים שיש להם את פרופיל האלימות.

יוסי בק: בתחום של האלימות במשפחה, השב"ס שומר על קשר הדוק עם מוסדות הקהילה.

יוסי בק: הקשר הזה מתחיל מהרגע שהאסיר נכנס לכלא, אז נוצר קשר עם לשכת הרווחה והמטפל באותו אסיר, ודרכם גם קשר עם המשפחה.

יוסי בק: הוועדות לא קיימות רק לצורך חופשות ושחרורים, אלא אלה ועדות אשר מתאמות את הטיפול הדרוש במשפחת האסיר ובאסיר.

יוסי בק: ישנו צוות חשיבה אשר נפגש ודן בסוגיות העקרוניות שצריך לקדם אותן.

יוסי בק: אנחנו העברנו וגם נעביר בשנת 2002 קורס הכשרה ייחודי לטיפול באלימות במשפחה, למטפלים שלנו, קורס אשר ניתן על ידי משרד העבודה והרווחה.

יוסי בק: בקורס זה אנו נותנים את הכלים לטיפול נכון, בשיתוף עם משרד העבודה והרווחה.

יוסי בק: המתכונת האחידה והמשותפת הזו חשובה מאוד להמשך כאשר האסיר משוחרר.

יוסי בק: בעקבות הקורסים שאנו עורכים, ברוב בתי הסוהר מתקיימות קבוצות טיפוליות על ידי אותם מטפלים שעברו את ההכשרה המקצועית.

יוסי בק: לצד זה קיימת גם עבודה פרטנית, אך מטעמי נוחות ומקצועיות העבודה הקבוצתית נחשבת ככלי יעיל יותר לטיפול בבעיה זו.

יוסי בק: בשנת 2001, 250 אסירים עברו את הטיפול בקבוצות האלה מתוך 1,400 אסירים עם פרופיל לאלימות.

יוסי בק: חשוב לציין, כי חלק מהקבוצה הזו הוא לא בר טיפול, מתוך חוסר רצון מוחלט ומוצהר והכחשה של הבעיה.

יוסי בק: אנחנו גם אז מנסים עדיין על ידי פעילות החינוך והשיחות לעזור.

יוסי בק: כמובן שאחר כך אנו מונעים חופשות ומתן שליש מאלה שאינם מוכנים לשתף פעולה בעניין הזה.

יוסי בק: חלק אחר מתוך קבוצה זו הם נרקומנים, שאין טעם להתחיל ולטפל בבעיית האלימות הקיימת אצלם לפני שמטפלים בבעיה של הגמילה.

יוסי בק: מכיוון שלא ניתנים משאבים נוספים, אנחנו החלפנו מחלקה של גמילה, במחלקה לטיפול באלימות במשפחה.

יוסי בק: אני אבקש מסימה לספר על התוצאות של המחלקה הזו, בית התקווה, שהוקם באוגוסט 2000.

סימה בלכר: מחלקת בית התקווה הוקמה כדי לתת מענה לצרכים של הגברים האלימים בבית הסוהר.

סימה בלכר: בהתחלה לא ידענו איך לגשת לזה.

סימה בלכר: את הפרוייקט לקחנו מאחד העובדים בבית נועם, שהעביר לנו גם קורס של משרד העבודה והרווחה בנושא.

סימה בלכר: המחלקה מאכלסת ארבעים אסירים.

סימה בלכר: בצוות המטפל נכללים שני עובדים סוציאליים, מנהל מחלקה, סמ"ל וקצין חינוך.

סימה בלכר: המחלקה קיימת שנה.

סימה בלכר: בתקופה זו 21 אסירים סיימו טיפול, מתוכם רק אחד חזר לכלא ולא על עבירת אלימות, אלא על עבירת רכוש.

סימה בלכר: אנו מקיימים קשר עם אותם מטופלים ששוחררו, אך עדיין אין קשר הדוק עם שירותי הקהילה להמשך טיפול באסירים.

סימה בלכר: אנחנו לא כל כך שומעים על פיקוחו של שירות המבחן.

סימה בלכר: הגברים האלימים שיוצאים מאצלנו יכולים לשמש כמדריכים בעמותה נגד אלימות, אנו ננסה ליצור את החיבור הזה.

סימה בלכר: לצערנו, יש הרבה אסירים שהם אינם ברי טיפול.

סימה בלכר: כדי לשמור על המסגרת שבית התקווה תוכל לתת ביטחון לאלה שכן מעונינים בטיפול, צריכים לשמור על כללים מאוד נוקשים.

סימה בלכר: אנו מלמדים אותם לקחת שליטה על עצמם, וחלקם שלא מסוגלים נפלטים.

סימה בלכר: עם אסירים אלו יש לנו בעיה מאוד קשה.

סימה בלכר: למרות שהם נפלטים מבית התקווה, הם עדיין זכאים לחופשה ולשחרור מוקדם.

סימה בלכר: מול בתי המשפט אנו לעיתים מרגישים כקורבנות, כיוון שאנו צריכים לתרץ את העובדה שהאדם לא מעוניין לשתף פעולה ולעבור טיפול, ועל כן לא צריך לתת לו חופש.

סימה בלכר: בסופו של דבר משחררים את האסיר.

סימה בלכר: אני הרבה פעמים מפקססת ברגש לציפי את ההחלטות האלה.

יעל דיין: שלום לתלמידים שהצטרפו אלינו.

יעל דיין: אנו מדברים היום על דרכי הטיפול בגברים מכים.

יעל דיין: אנו מדברים על הטיפול לפני הכלא, על הטיפול בכלא עצמו ועל הטיפול בקהילה לאחר שחרורם מהכלא.

יעל דיין: סימה, אין דרך ביניים?

יעל דיין: אנו מגינים על זכויות הנאשם וזכויות החשוד, אך מה קורה במצב כזה?

יעל דיין: האם ניתן לבטל חופשות לאסיר שמסרב לעבור טיפול?

סימה בלכר: רוב האסירים לא מקבלים חופשות ולא מקבלים שליש.

יעל דיין: מה קורה כאשר יש החלטה של בית המשפט הסותרת גישה זו?

יוסי בק: אנו משתדלים במצב כזה לתת לאסיר חופשה עם תנאים מגבילים שיבטיחו את שלום האישה.

ירונה לינהרט: אני רוצה לומר כי יש לנו בעיה עם העניין של בת זוג המוגדרת חברה.

ירונה לינהרט: מי שלא מוגדר על פי חוק למניעת אלימות כבן משפחה, יש לנו קושי גדול מאוד בהפעלת הנוהל בבית הסוהר כלפי אותן נשים.

ירונה לינהרט: לאחרונה יש אלינו פניות רבות מעורכי דין המבקשות שלא נפעיל את החוק במקרים אלו.

ירונה לינהרט: אנו עד היום מכילים את החוק לגבי כל מי שיש לו פרופיל של אלימות גם אם הוא לא שפוט על כך.

ירונה לינהרט: עכשיו אנו יותר ויותר נדרשים, שכאשר מדובר על חברה או על כל קשר שלא מוגדר כאלימות במשפחה על פי החוק, לא להפעיל את הנוהל.

ירונה לינהרט: בראשון לינואר נכנס חוק שחרור על תנאי, המגדיר כי רק מי ששפוט על אלימות במשפחה על פי הגדרת החוק, נוכל להכיל עליו את החוק.

ירונה לינהרט: בשירות בתי הסוהר נושא האכיפה הוא מאוד בעייתי.

ירונה לינהרט: אנחנו חייבים לעמוד במגבלות האלה, אנחנו לא יכולים להתנגד לבג"ץ.

יעל דיין: אתם יכולים לומר לנו, כי צריך לעשות שינוי בחוק.

יעל דיין: אנחנו ערכנו עכשיו שינוי בהגדרה של "בן זוג", שנכנסה לקיצור הליכים והטרדה מאיימת.

יעל דיין: הפרוש הנוכחי הוא כל מי שקיים מערכת זוגית.

יעל דיין: לא יכול להיות שהתא שבו נוצרת אלימות, אפילו שהוא על בסיס של חברות, לא יטופל.

יעל דיין: אנו עובדים בקשר הדוק עם משרד המשפטים, ועל כן אתם יכולים להעביר אלינו הצעה לשינוי.

נורית זיו: אני חושבת, כי צריכים הגדרות בכל הסעיפים שנוגעים לאלימות בחוק העונשין ובחוק למניעת אלימות במשפחה, כמו בחוק הטרדה מאיימת.

נורית זיו: זה מה שישלים את מעגל הטיפול.

נורית זיו: אותה אוכלוסייה תהיה מטופלת בכל מקום.

יעל דיין: אנחנו בקרוב נערוך ישיבה שתעסוק רק בענייני תיקוני חקיקה, ונזמין את המשטרה, משרד המשפטים, משרד הרווחה.

יעל דיין: נעמוד על הניואנסים הקטנים שהניסיון שלנו הראה כי חייבים לשנותם.

יעל דיין: אני מבינה שיש 250 אסירים שמטופלים קבוצתית בבתי סוהר אחרים.

יעל דיין: מהם התכניות לגבי הרחבת המחלקה?

יעל דיין: האם המחלקה נמצאה עדיפה על הטיפול הקבוצתי?

יעל דיין: האם ישנה מגמה לפתח את הרעיון לבתי סוהר אחרים?

יוסי בק: יש רצון להרחיב מחלקה כזו בבית סוהר חרמון, אך ישנה בעיה כיוון שבית סוהר זה הוא ברמת ביטחון מזערית ולא כל אסיר יכול להגיע לאותו בית סוהר.

יוסי בק: יש צורך בבית סוהר אחר שהוא ברמת סיווג גבוהה יותר, ליצור מסגרת טיפולית כזו.

יוסי בק: הקמת מסגרת כזו מותנית בצוות טיפולי אינטנסיבי, וכרגע יש מצוקות כספיות קשות מאוד המקשות על השב"ס לממש את המדיניות הזו.

יעל דיין: לפחות יש את קבוצות הטיפול.

יוסי בק: נכון, לכן אנו עורכים השנה קורס נוסף כדי להכשיר עובדים סוציאליים נוספים שיוכלו לטפל בשיטה זו.

סימה בלכר: אני רוצה להדגיש את האפקטיביות של הטיפול במחלקה.

סימה בלכר: במחלקה עובדים בסימולציה על החיים ואינטראקציה אחד עם השני.

יעל דיין: במחלקה בבית כלא חרמון, ישנה גאוות יחידה?

יעל דיין: האם אנשים שמחים להשתייך למחלקה זו, או שנוצרת סטיגמה למי שמגיע למחלקה?

סימה בלכר: אני סיפרתי אתמול לאחת הקבוצות שאני משתתפת היום בוועדה העוסקת בנושא טיפול בגברים אלימים.

סימה בלכר: הם בקשו ממני להגיד לכם, כי הטיפול מאוד חשוב.

סימה בלכר: עצם העובדה שהם בבית הסוהר כבר מעיד על מה שהם עשו, ולכן הם רוצים לטפל בעצמם ולא כל כך חשוב להם מה יגידו עליהם.

סימה בלכר: הם אומרים שעצם העובדה שהם רוצים לטפל בעצמם זו גאווה.

סימה בלכר: בהתחלה קשה להם להודות בהיותם אלימים.

יוסי בק: החודש הושלמה עבודה המנתחת את כל הנושא של האלימות במשפחה, הכוללת את כל הסוגיות המשפטיות הכבדות והקלות יותר, הסוגיות המשפטיות והתקציביות.

יוסי בק: בשנה הבאה אנו נדון מול כל הגורמים כדי למצוא פתרונות לכל הנושאים האלה.

סימה בלכר: במהלך החודש האחרון יצאנו לקהילה עם מסר לבני נוער בבתי ספר.

סימה בלכר: אחד מהמטופלים שלנו שהכה את חברתו, דיבר בפני כיתות יב' וספר את סיפורו.

סימה בלכר: לאחר הספור ניגשו אליו כמה נערים וספרו לו כי גם הם לעיתים מתעצבנים.

סימה בלכר: אנו רוצים להרחיב את הפעילות הזו בשיתוף עם התנועה לגבריות חדשה.

אברהם הופמן: אני יצרתי במדינת ישראל את העניין של הטיפול באסירות משוחררות, וכן את מערכת ההוסטלים והתעסוקה לאסירות משוחררות.

אברהם הופמן: לפני הפעילות הזו לא היו פתרונות לאסירות המשוחררות.

אברהם הופמן: העובדה שהרצידיביזם ירד בכלא הנשים ל-40% הוא כתוצאה מפעילות אינטנסיבית מאוד עם האסירות המשוחררות, גם לאסירות עם ילדים.

אברהם הופמן: ברשות לשיקום האסיר כל עובד עובר קורס.

אברהם הופמן: ציפי נחשון דואגת למורים ולמסגרת בנושא אלימות במשפחה.

אברהם הופמן: כל העובדים במרכז, במטה ובשדה, עוברים קורס.

אברהם הופמן: בהוסטלים שלנו לגברים ישנם 124 איש, כאשר לא כולם נכנסים בגין אלימות, אך לאחר עבודה איתם מתברר, כי כמעט כולם הם ילדים מוכים לשעבר, או גברים מכים.

אברהם הופמן: אנחנו מטפלים בנושא הזה, אך אנו הגענו למסקנה כי זה לא מספיק.

אברהם הופמן: לאחר שהתייעצנו עם טובי המומחים בארץ ובעולם, אנו עומדים להקים הוסטל לאסירים אלימים משוחררים.

אברהם הופמן: היתה ועידה של נציבי בתי הסוהר ואחת ההחלטות היתה, המשכיות הטיפול בקהילה.

אברהם הופמן: נעשה מחקר באנגליה על טיפול בכלא בו הושקע חמישים מיליון סטרלינג, והוכח כי הכל מתמוטט ללא המשכיות בקהילה.

אברהם הופמן: לכן אנו רוצים להקים שלושה הוסטלים לגברים אלימים.

אברהם הופמן: אני כרגע נאבק על התקציב להקמת הוסטל אחד, אך אני אקים אותו בסופו של דבר כמו שהקמתי את כל הדברים האחרים.

אברהם הופמן: אנו נקים השנה את ההוסטל לגברים אלימים שיהיה בנוי על מחזורים של שישה חודשים ובכל מחזור יהי שניים עשר איש, כאשר יהי שתי קבוצות.

אברהם הופמן: קבוצה אחת הכוללת גברים המעונינים להתגרש.

אברהם הופמן: לפי המשטרה, הרבה ממקרי הרצח נעשים בתקופה של הליכי גרושים, ועל כן אנו רוצים לשמור מקרוב על גברים אלו.

אברהם הופמן: אנו נעשה מאמץ שתהליך הגרושים ייעשה במהלך אותם שישה חודשים.

אברהם הופמן: הקבוצה השנייה תכלול גברים שהנשים שלהן מוכנות שהם יחזרו הביתה.

אברהם הופמן: אנחנו נדאג לכך שהנחיתה שלו תהייה נורמלית, זה לא הגיוני שמיד עם שחרורו הוא יחזור הביתה.

אברהם הופמן: בהוסטל אנו נקיים טיפול זוגי עם האישה, כאשר יהיה מקום שיטפל בילדים בזמן שההורים יהיו בטיפול זוגי.

אברהם הופמן: אם במשפחה יהיו נערים ונערות, אנחנו נערוך טיפול משפחתי.

אברהם הופמן: העובד הסוציאלי של ההוסטל ילווה את אלה שלפני גרושים לבית דין או בית משפט, ואת אלה אשר עתידים לחזור לנשותיהם בטיפול הדרגתי.

אברהם הופמן: הם יקבלו חופשות בהדרגה, ולאחר שחרורם הם יהיו מלווים על ידי עובד סוציאלי במשך שנה.

אברהם הופמן: בינתיים אנו מפעילים קבוצות תמיכה של 12 גברים אלימים בחולון, בת ים וראשון לציון.

יעל דיין: האם הטיפול בהוסטל ובקבוצות התמיכה יתנו חיזוקים כדי להגביר את המוטיבציה של האסיר להגיע אליהם?

אברהם הופמן: לפי החוק החדש שאישרה ועדת החוקה, חוק ומשפט שיכנס לתוקפו בראשון לינואר, אך אנו פועלים לפיו כבר חצי שנה-אני חייב להגיש תכנית שיקום לוועדת השחרורים בה יהיה כתוב: האדם בתכנית שיקום, או האדם אינו זקוק לתכנית שיקום, או האדם אינו ראוי לתכנית שיקום.

אברהם הופמן: אנחנו נוכל לחייב את האנשים האלה דרך הוועדה לבוא.

אברהם הופמן: כאשר שאלו אותנו איך בתקופה של אבטלה אנו מצליחים למצוא לכל האסירים עבודה, ענינו כי זה בגלל הכוח המחייב שיש בידנו.

אברהם הופמן: עם אנשים כאלה אנו חייבים לשלב סמכות עם חיבוק.

יעל דיין: עסקנו היום בנושא של מניעה וניסיון לטיפול טרם זה מגיע לאלימות המביאה למאסר.

יעל דיין: דיברנו על השלבים הניסיוניים להגיע לפישור וגישור או להרחקה הפרדה וטיפול נפרד.

יעל דיין: כאשר ישנה תלונה על אלימות קשה, אנו לא רוצים לאבד זמן.

יעל דיין: שם אנו צריכים לתת הגנה מלאה לאישה.

יעל דיין: הטיפול בגבר יהיה בפעימה אחת אחר כך.

יעל דיין: אם לא ניתן לעצור עד תום ההליכים, אז צריך להוציא מיד צו הרחקה שיהיה בפיקוח מלא.

יעל דיין: בשלב זה צריך להגן על האישה ולפקח על הגבר.

יעל דיין: בשלב הבא של חקירה וכתב אישום, אנחנו מתחילים לנקוט בפעולות במקום מאסר ואז אנו יכולים להפנות לבית נועם, שצריך לבדוק את האופציה להרחבה שלו.

יעל דיין: בשלב זה יש לנו גם את הניסיון המוצלח של בית התקווה בבית כלא חרמון, וכן טיפולים קבוצתיים בבתי כלא נוספים.

יעל דיין: בשלב האחרון ישנה את התכנית הטובה של הרשות לשיקום האסיר.

יעל דיין: אנו צריכים להגדיל את הממדים של מרכזי הטיפול.

יעל דיין: צריך לתת מענה אולי מעט פחות טוב, אבל שיכיל כמות גדולה הרבה יותר של אנשים, בדיוק כפי שנוהג השב"ס.

יעל דיין: אני חושבת, כי חשוב שיהיו בידנו נתונים מדויקים לגבי תוצאות הטיפולים השונים.

יעל דיין: נעשים הרבה מאוד מחקרים לגבי הכלים והערכת מסוכנות, אך אנו רוצים נתונים לגבי תוצאות הטיפולים.

יעל דיין: אנו מנסים הרבה שנים לקבל נתונים מהמשטרה וממערכת בתי המשפט ולא מצליחים.

יעל דיין: אני הייתי צריכה להעסיק בן אדם פרטי שיעבור מבית משפט אחד לשני, ובתחנות משטרה כדי לאסוף עבורי נתונים.

יעל דיין: העבודה שלנו לא תוכל להתבצע אם לא יהיו לנו נתונים.

יעל דיין: גם נתון פשוט כמו מספר האסירים שקיימים בבתי הכלא, בגין אלימות במשפחה, אנו לא מצליחים לקבל.

יעל דיין: גם בחקיקה נוצרים עיכובים עקב מחסור בנתונים מדויקים.

יעל דיין: כאשר אני רוצה להציע חוק, אומרים לי כי החוק יהיה יקר מאוד כיוון שמדובר באלפי אנשים.

יעל דיין: כאשר אני בודקת אני רואה כי מדובר בעשרה אנשים.

יעל דיין: המקרה הזה היה ביחס להפריה חוץ גופית.

יעל דיין: אני חייבת לציין, כי אני אשמח לבקר בבית כלא חרמון.

יעל דיין: תודה רבה, הישיבה נעולה.