הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 156, 2001-11-20 13:00

תמר גוז'נסקי: אני מתכבדת לפתוח את הישיבה המשותפת לוועדה לקידום מעמד הילד ולוועדה לקידום מעמד האישה.

תמר גוז'נסקי: על סדר היום דיון בנושא: נערות במצוקה, וכן דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת נעמי חזן בנושא: התחייבויות משרד העבודה והרווחה לתמוך בתכניות למתבגרים העוסקים בזנות.

תמר גוז'נסקי: אני מודה לחברת הכנסת יעל דיין, יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה שנענתה בהתלהבות להצעה שאנחנו יחד נדון בנושא שהוא קשור מצד אחד לנערות ומצד שני הוא קשור בעצם גם לתפיסה הכללית של מעמד האישה.

תמר גוז'נסקי: בדיון הזה נשמע את נציגיהם של ארגונים שונים וכמובן גם את נציגי משרד העבודה והרווחה וגופים ממשלתיים אחרים.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להדגיש שהנושא של נערות במצוקה ונערות בסיכון גבוה חוזר ועולה בדיונים שונים בכנסת.

תמר גוז'נסקי: אנחנו גם בעבר הדגשנו את העובדה המצערת שהטיפול בנערות אינו נמצא באותה רמה של תכיפות מנקודת ראותה של המדינה כמו הטיפול בנערים, ושהמנגנונים והמוסדות שמטפלים בנערים הם בקשת רחבה יותר, ומספר המקומות גדול הרבה יותר, ובמיוחד נתקלנו בקשיים רבים בטיפול בנערות שאנחנו מגדירים אותן כנערות גבוליות, כלומר, נערות שנמצאות בתחילת ההתדרדרות שלהן לאורח חיים מסוכן שכולל שימוש בסמים או זנות או תופעות אחרות.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים על התהליך של נשירה סמויה מבתי הספר, שהופכת אחר כך לנשירה גלויה, ובעצם הנערות נפלטות ממערכת החינוך, אבל לא נקלטות במקומות עבודה, אלא דווקא נקלטות באורח חיים עברייני או גבולי עברייני.

תמר גוז'נסקי: אנחנו קיבלנו בחודשים האחרונים פניות זועקות, גם משירותי רווחה ביישובים שונים ברחבי הארץ, וגם מארגונים שהסבירו לנו שהקיצוץ בתקציבים לטיפול בנערות וכמו גם אי העברת התשלומים בזמן הם בעצם מונעים מהם להגיש את העזרה הנחוצה לאותן נערות.

תמר גוז'נסקי: אנחנו לא יודעים כמובן את המספר הכולל של הנערות, אלא רק את המספר הכולל של אלה שמטופלות, אבל אני חושבת שלא אגזים אם אומר שהיום רבבות נערות יהודיות וערביות נמצאות במצב של סיכון, חלק מהן כבר נפלטו מאורח החיים הנורמטיבי, וחלק מהן נמצאות על הסף, כשאנחנו מדברים בנערות שאם לא יצילו אותן בעוד מועד, לא רק חייהן יהיו נוראים ואיומים, אלא בעצם ישנה סכנה חמורה לעצם חייהן.

תמר גוז'נסקי: לכן, חברי הכנסת, אני חושבת שאנחנו, יחד עם הארגונים, ננסה היום לחשוף את הבעיה וגם לנסות להציג כמה הצעות לפתרון או לפחות לשיפור המצב הזה.

תמר גוז'נסקי: הצעת התקציב לשנת 2002 מגדילה הקצבות מסויימות בתחום המקלטים ובתחום הטיפול בנוער עבריין, אבל לעומת זה, בתחומים אחרים שהם תחומי מניעה, ותחומים של טיפול בילדים בסיכון, כולל בנערות בסיכון, אני חושבת שהתקציבים הם מגוחכים, הם לא קיבלו את המקום הראוי להם.

תמר גוז'נסקי: התכנית שהיתה של משרד העבודה והרווחה לטיפול בילדים בסיכון נגמרה, היא יותר לא מתוקצבת ולכן אני חושבת שכל הנושא הזה הוא נושא שאנחנו חייבים להילחם עליו גם לקראת תקציב 2002.

תמר גוז'נסקי: חברת הכנסת יעל דיין, בבקשה.

יעל דיין: אני אוסיף כמה מלים.

יעל דיין: הייתי אומרת שמאה אחוז של הנוכחים כאן אלה אנשים שהם במקצוע.

יעל דיין: זאת אומרת, שכך או אחרת העבודה שלהם, בין אם זה במשרד, בין אם זה בארגון וולונטרי, עוסקים בנושא של נערות במצוקה , נערות בסיכון.

יעל דיין: אני רוצה לומר שהנושא משיק לשתי הוועדות, כי עיקרו בנושא הגיל.

יעל דיין: אנחנו לא מדברים כאן על ילדים, אנחנו מדברים על נערות, ושנה אחרי זה אנחנו מדברים על נשים במצוקה או בסיכון או מוכות.

יעל דיין: זאת אומרת, זה מין קו גבול שחייב להיות אולי הנקודה המושקעת ביותר, משום שאם אנחנו לא תופסים את זה בזמן - לכן אני לא מדברת על ילדים בסיכון שזה סיפור מכל הבחינות, הסיכונים שלהם הם שונים לגמרי - אני מדברת על נערות במצוקה, ויש הבדל בין נערות במצוקה או נערות בסיכון.

יעל דיין: הנקודה הזאת, לפני שהן תעבורנה להיות על תקן מבחינת הגיל לא של נערות אלא של נשים, זה לא רק שהן יעברו מטיפול של הוועדה בראשות תמר לוועדה בראשותי.

יעל דיין: זו לא הנקודה.

יעל דיין: אם לא נתפוס את נקודת הסיכון הזאת כאשר הן נערות, אז אנחנו איבדנו אותן.

יעל דיין: זאת אומרת, אין סיכוי שנערה שלא טופלה שהמצוקה שלה והסיכון שהיא נמצאת בו לא טופלו, תהפוך אחר כך להיות אישה רגילה, פשוט תצא מזה איכשהו בלי טיפול ובלי סעד, והיא אחר כך תהפוך להיות סתם אישה ככל הנשים.

יעל דיין: היא תיפול למסגרות החמורות ביותר, לא נערה אלא כאישה.

יעל דיין: לכן, אני אומרת את זה מנקודת המבט של הוועדה שלי, כדי שלא נקבל את המספרים האיומים והמבהילים של נשים שנמצאות תחת אלימות כזאת או אחרת, בסיכון כזה או אחר, בואו נשים את המרכז הטיפולי על הגיל הזה שהוא המעבר.

יעל דיין: כל נערה במצוקה, נערה בסיכון שאנחנו מצילים, לא תהפוך להיות אישה מוכה, אם גרועה, אישה שלא נקלטת, שלא תורמת, שלא עובדת.

יעל דיין: זאת אומרת, זה לא צריך להיות.

יעל דיין: אנחנו מקדישים את עיקר תשומת הלב לילדים, כי זה הגיל הרך ואלה ילדים קטנים, ויש בזה משהו אמוציונלי שאנחנו רוצים להציל.

יעל דיין: אם לא הצלחנו, זה הופך להיות נערים ונערות במצוקה, ואחר כך אנחנו שוב פעם מזדעזעים כולנו כששומעים על רצח אישה ועל 200,000 נשים מוכות.

יעל דיין: בואו נתפוס את חוליית הביניים הזאת גם מבחינת תקציבים, גם מבחינת טיפול, גם מבחינת מיומנות ומקצועיות.

יעל דיין: היום יש לנו כלים שלא היו אף פעם .

יעל דיין: היום אנחנו יודעים במה מדובר.

יעל דיין: אנחנו יודעים את סוג המסוכנות, אנחנו יודעים לעשות הערכות.

יעל דיין: זה לא במאה אחוז, זה לא הרמטי.

יעל דיין: אנחנו יודעים איזה פתרון אנחנו יכולים להציע.

יעל דיין: כפי שאמרה תמר, על השולחן מספר נושאים לדיון.

יעל דיין: הייתי רוצה להתרכז, בכל אופן אנחנו עומדים בפני תקציב ובפני סיום תקציב.

יעל דיין: אנחנו טרחנו בנושא הזה של נערות במצוקה מבחינה תקציבית, כאשר קיבלנו תוספת תקציב דרך משרד ראש הממשלה למשרד העבודה והרווחה, ואז, למרות שזה היה מטעם הוועדה למעמד האישה, סימנו כמה נושאים לגבי נשים.

יעל דיין: אני רוצה לשמוע ואנחנו נשמע את זה ממנחם וגשל ואחרים ממשרד העבודה.

יעל דיין: אז הובטח לנו, ואני חוזרת על זה, ואני שמחה שזה בשידור חי.

יעל דיין: כל היושבים כאן יודעים שהובטחו 25 מיליון אחרי שזה קוצץ מ-50 ל-25 מיליון.

יעל דיין: היינו אז ביולי, אמרו: חצי שנה כבר עברה, הפסדתם.

יעל דיין: קיבלנו בפועל, וחלק גדול מזה הלך לשידרוג המקלטים, וכן הלאה.

יעל דיין: קיבלנו בפועל 12.5 מיליון על החצי שנה שנותרה מ-2001.

יעל דיין: והובטח באותו מעמד על ידי ראש הממשלה, על ידי מנכ"ל משרדו בנוכחות רונית לב-ארי, שבבסיס התקציב על אותו בסיס של חלוקה שכוללת גם נערות, על אותו בסיס, שבבסיס תקציב 2002 יהיו 25 מיליון, כלומר הסכום המלא.

יעל דיין: אני שמחה, עם טלוויזיה או בלי טלוויזיה, ועדה אחת או שתיים או שלוש, פשוט לשאול האם אכן בסיס תקציב 2002 כולל את ההבטחה הזאת, או שאנחנו צריכים מחדש לצאת לרחובות ולהפגין ולסגור מקלטים ולבוא עם אותם לחצים כמו שעשינו כאשר הובטח לנו הסכום מלכתחילה.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה לחברת הכנסת יעל דיין, יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האשה.

תמר גוז'נסקי: בתשובה לשאלתך, יעל, אני לא יודעת מה יאמרו נציגי משרד העבודה והרווחה, אבל בסעיף שנקרא השירות לטיפול בנערות ונשים במצוקה, יש תוספת של 10 מיליון שקל, ולא של 25 מיליון.

תמר גוז'נסקי: אז אני לא יודעת מה יסבירו נציגי המשרד - - -

יעל דיין: 25 מיליון זה כולל הכול, כולל נשים ונערות.

תמר גוז'נסקי: אני אומרת, לשירות לטיפול בנערות ונשים במצוקה יש תוספת של 10 מיליון.

תמר גוז'נסקי: קודם כל, חשוב שיש תוספת, אבל זה לא ה-25 מיליון שגבירתי דיברה עליהם.

תמר גוז'נסקי: מדובר בטיפול בנערות ונשים, אבל נשמע אחר כך מה שיאמרו לנו.

תמר גוז'נסקי: חברת הכנסת נעמי חזן, ההצעה שלך לדיון מהיר.

תמר גוז'נסקי: בבקשה.

נעמי חזן: אני מברכת ובוכה על הדיון הזה, כי בכנסת ה-13, אם אני לא טועה, היתה ועדת חקירה פרלמנטרית בראשותו של חבר הכנסת בני טמקין, שעסקה בדיוק בנושא של נערות במצוקה.

נעמי חזן: חלק מהנוכחים פה נכחו גם בישיבות הוועדה.

נעמי חזן: אנחנו נמצאים עכשיו שש שנים לאחר מסקנות הביניים של אותה ועדה, ולצערי הרב במקום שהמצב ישתפר, הוא החמיר.

נעמי חזן: גבירותיי, יושבות הראש, אני ביקשתי דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי בנושא ספציפי, שהוא בעצם מיקרוקוסמוס של הבעיה שאנחנו דנים בה היום.

נעמי חזן: מאז תחילת השנה הזאת, שנת 2001, לא מילא משרד העבודה והרווחה את התחייבותו המפורשת להעביר 480 אלף שקלים לעמות על"ם, עבור תמיכה בתכנית שהיא מקיימת כבר הרבה זמן, להתערבות למתבגרים העוסקים בזנות או המועסקים בזנות.

נעמי חזן: יש כאן התכתבות מאוד ענפה בנושא הזה, גם של עמותת על"ם וגם של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

נעמי חזן: אנחנו נמצאים באמצע נובמבר, ומדובר ב-480 אלף שקל שעשויים להציל באמת מתבגרות שעוברות תהליך קשה מאוד של ניצול מיני.

נעמי חזן: אין תכנית אחרת כזאת בכל הארץ, והכסף לא מועבר.

נעמי חזן: כל הפניות בעניין הזה הן פשוט ללא מענה.

נעמי חזן: לכן, תכנית יקרה חשובה משמעותית, פשוט לא מיושמת, ואני מוכרחה להודות שאני לא מבינה למה את לא זכית לתשובה, ואני הייתי חייבת לבקש דיון מהיר כדי להגיע לתוצאה.

יעל דיין: גם אני.

יעל דיין: אני פניתי לראש הממשלה בעניין הזה, וגם אני לא זכיתי לאותה תשובה שאתם לא זכיתם לה.

נעמי חזן: מי שמעוניין בנושא הזה, הנה התכתבות אחת.

נעמי חזן: ודאי וודאי לחברת הכנסת יעל דיין יש התכתבות נוספת.

נעמי חזן: זה סך הכל חצי מיליון, שזה מתוקצב.

נעמי חזן: באותה הזדמנות, משרד העבודה והרווחה לא העביר תיקצוב שהתחייב לו לחמש משרות של עובדות סוציאליות לנערות במצוקה בקרב העולים מאתיופיה.

נעמי חזן: הבקשה שלי לדיון מהיר היא גם בסוגיה הזאת.

נעמי חזן: למה אני מעלה את זה בחריפות כזאת?

נעמי חזן: כי בסופו של עניין כל התכניות וכל האסטרטגיה בנושא נערות במצוקה מתורגמות לתכניות פרטניות.

נעמי חזן: ואם אחרי מאמצים כל כך כבירים ואישור התכניות ואישור התקציב, הדבר לא מבוצע בגלל רשלנות של הרשויות, אני רואה בזה פשע, ואני מבקשת שלפחות לגבי הנושא של הדיון המהיר יהיו פה מסקנות חד-משמעיות כולל העברת כספים.

נעמי חזן: ואם אני אצא ואני אכנס, זה רק למטרה חברתית טובה, להיכנס לכנס של אדווה ולחזור לכאן.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו ביקשנו מהגב' טלל דולב, שהיא מנהלת מחקר במכון ברוקדייל, להכין לנו נתונים ותיאור וניתוח של מצב הנערות במצוקה ובסיכון, כדי שנוכל להבין באיזו קבוצה חברתית אנחנו מדברים ומה המאפיינים שלה.

תמר גוז'נסקי: הגב' דולב, בבקשה.

טלל דולב: רציתי לדבר על כמה דברים מאוד מרכזיים שעלו פה בפתיחה.

טלל דולב: קודם כל, התפיסה שצריך להתחיל מוקדם ולתפוס את הנערות לפני שהן נהיות נשים.

טלל דולב: אני חושבת שאחד הדברים שאני רוצה לטעון, הוא שזה נכון לא רק לפני שהן הופכות להיות נשים מוכות, אלא זה נכון לגבי טווח רחב יותר של מצבי מצוקה, סיכון, איך שאנחנו רוצים לקרוא להם.

טלל דולב: זה אחד הנושאים שיעלו בנתונים.

טלל דולב: מיכל, שיושבת פה לידי שואלת כל הזמן את השאלה: נערות במצוקה או מצוקה של נערות?

טלל דולב: למושג של נערות במצוקה מתלוות כל מיני קונוטציות שהולכות בכיוונים מסויימים, של אלימות, של אלימות מינית, של ניצול, של נשים מוכות אחר כך.

טלל דולב: אני רוצה להשתמש בהזדמנות הזאת לפתוח את זה קצת יותר רחב.

טלל דולב: יש עוד מצוקות של נערות, הן אולי לא כל כך דרמטיות, אבל אנחנו צריכים להתייחס אליהן בתור חברה.

טלל דולב: כמכון מחקר, אחד הדברים הראשונים שאנחנו עושים, זה לבדוק מה אנחנו יודעים, וזה קצת סיפור, אז אני מבקש ללכת צעד צעד מההתחלה עד הסוף.

טלל דולב: שאלנו את עצמנו האם יש לבנות צרכים ייחודיים, מהם הצרכים, ומהם המענים שניתנים למכלול הצרכים האלה למערכת השירותים, כשהשאלה היא לא איפה נשים את החצי מיליון שקל הבאים, אלא באמת איך אנחנו רוצים לראות את התמונה בחשיבה קצת יותר אסטרטגית.

טלל דולב: התחלנו להסתכל בנתונים, ועל פניו - הוועדה למעמד האשה זה מתאים לנושא - בנות טובות יותר מבנים.

טלל דולב: לכאורה, אין בעיה.

טלל דולב: לבנות יש יותר בגרות, בנות נושרות פחות, יש פחות בנות שהן נושרות סמויות, והנתונים מופיעים.

טלל דולב: יש פחות התנהגויות ולא נורמטיביות בקרב בנות, אם אנחנו מדברים על סמים, אלימות ואלכוהול.

טלל דולב: בנות מצליחות יותר גם במסגרות מיוחדות, ולא אביא כאן נתונים, כי חלק עוד לא פורסמו.

טלל דולב: יש סידרה של מחקרים על מגוון של נפגעות אלטרנטיביות, והבנות מצליחות בעצם הרבה יותר.

טלל דולב: שאלנו את עצמנו: אם כל כך טוב, אז בשביל מה הגענו לדיון, והאם באמת בנות טובות מבנים?

טלל דולב: כשמתחילים לחפור קצת יותר לעומק בנתונים, רואים כל מיני דברים שלא רואים מהמבט הראשון.

טלל דולב: קודם כל, יכול להיות שבנות הן בסיכון יותר גבוה, למרות שיש פחות בנות בסיכון.

טלל דולב: אנחנו רואים את זה בכך שבנות מעטות יותר נוטות להשתלב במסגרות נורמטיביות, אם הן נושרות, ותיכף נראה את זה.

טלל דולב: יכול להיות שהתנהגויות שוליות של בנות הן קיצוניות יותר או נתפסות כקיצוניות יותר מאשר של בנים.

טלל דולב: חוץ מזה, מצאנו עדויות למצבי סיכון שונים בקרב בנות מאשר בנים, שאנחנו פחות מסתכלים עליהם והם לא מופיעים בנתונים קודם.

טלל דולב: הדבר האחרון שנדבר עליו, הוא שחלק מהצרכים שהם ייחודיים לבנות, לא נענים במסגרת מערכת השירותים, מכל מיני סיבות של המערכת.

טלל דולב: אי אפשר להגיד שזה רק בגלל שהן בנות, אבל הם לא נענים.

טלל דולב: בואו נסתכל קצת על הנתונים האחרים האלה.

טלל דולב: יש יותר נושרים מנושרות, ויש אותו מספר מנותקות - זאת אומרת, ההסתברות של בת להיות מנותקת ברגע שהיא יוצאת ממסגרת בית ספר, היא הרבה יותר גבוהה.

טלל דולב: למשל, בקרב בני נוער שסיימו מפת"נים, ואני לא יכולה לתת נתונים מדוייקים, יש פי-שניים בנות מבנים שיושבות בבית ולא עושות כלום אחרי שהן סיימו את המסגרת.

טלל דולב: שאלנו את הילדים האלה מה התכניות שלהם לעתיד.

טלל דולב: יש שם קבוצה של ילדים שאומרים שאין להם תכניות לעתיד, ביניהם אחוז הבנות הוא הרבה יותר גבוה.

טלל דולב: מאלה שאין להם תכניות לעתיד, פי-שניים הן בנות מבנים.

טלל דולב: אנחנו רואים מה התפיסה שאנחנו נותנים להן באמת כנשים בחברה, גם אם הן לא יהיו מוכות ולא יתעללו בהן מינית.

טלל דולב: הסתכלנו על התנהגויות שוליות.

טלל דולב: קצת קשה להבין את זה, אבל מה שאנחנו רואים, הוא שבאמת התנהגויות שוליות נפוצות יותר בקרב בנים, וגם נפוצות יותר בקרב בנים בסיכון.

טלל דולב: אבל אם אנחנו משווים בנות בסיכון ובנות בטיפול השירות לקידום נוער לכלל הבנות, אנחנו רואים שאם בכלל הבנות יש 17% שמעורבות בהתנהגויות אלימות קיצוניות, בקרב הבנות בסיכון זה 52%.

טלל דולב: הפערים הם הרבה יותר גדולים מאשר בקרב בנים, כך שבת כזאת, יחסית לבנות גילה, יחסית לבנות כיתתה, היא הרבה יותר בולטת בשטח.

טלל דולב: אנחנו רואים את אותם נתונים לגבי שימוש באלכוהול.

טלל דולב: כלומר, מיד יש פנייה להתנהגות שהיא הרבה יותר קיצונית משל שאר הבנות, למרות שזה פחות משל הבנים, וצריך לקחת את זה בחשבון, כי החברה מגיבה לפי נורמות.

טלל דולב: הסתכלנו קצת על מדדים שונים של סיכון, ואלה נתונים לגבי כלל התלמידות בגילאי 15-17.

טלל דולב: זה הגיל שבו אנחנו רוצים לתפוס אותן, כדי לטפח את היכולת שלהן להיות נשים תורמות בחברה.

טלל דולב: אם מסתכלים על אלימות וסמים, יש יותר בנים, אבל מבין התלמידות במדינת ישראל, 33% מהבנות עשו דיאטה, 33% לא עוסקות בפעילות ספורטיבית, כלומר, פחות מפעם בחודש.

טלל דולב: 32% מהבנות, יחסית ל-25% מהבנים, מבטאות תחושת חוסר אונים.

טלל דולב: אותן פרופורציות אנחנו רואים לגבי תחושות חוסר ביטחון, ולגבי ביטוי של סימפטומים סומטיים, כמו כאבי ראש, כאבי בטן, מחלות, שאנחנו מייחסים אותם לקשיים רגשיים.

טלל דולב: האחוזים הם מאוד גבוהים.

טלל דולב: מה המגמה?

טלל דולב: בכיתה ו' הבנים והבנות הם אותו דבר.

טלל דולב: הפערים הענקיים בין הבנים והבנות נוצרים במהלך שנות ההתבגרות, וזו תופעה שבזכות העמיתים שלי באשלים, גם ראינו שהיא מתועדת היטב בספרות.

טלל דולב: אם אנחנו מסתכלים לאור הנתונים האלה על מערכת השירותים, אז אנחנו רואים עוד פעם שהשאלה של להעביר עוד חצי מיליון שקל בעצם יכולה להפוך לעיקר, כאשר בעצם אנחנו יכולים לראות שאלמנטים רבים של המערכת שלנו לא מכוונים לטיפול בבעיות האלה, מכל מיני סיבות.

טלל דולב: קודם כל, יש מחסור בשירותים ובפיתוח של גישות חדשניות לבנות בעלות התנהגות שלילית ועבריינית, ואני יודעת שבמשרד העבודה והרווחה עובדים על תכנית חדשה, ועובדים על מדיניות חדשה, לאור המחסור שאיתרו בזה.

טלל דולב: יש אפשרויות מאוד מוגבלות למסלולים מקצועיים.

טלל דולב: אנחנו רואים שהן אחר כך נשארות בבית, אבל זה בגלל שהן למדו ספרות ומטפלות, ובעצם המטרה במסלולים האלה היא לעשות אותן נשים יותר טובות, כך שגם אם הן מצליחות יותר, הן בסופו של דבר נשארות ללא תעסוקה.

טלל דולב: בארץ יש שירותים מאוד מוגבלים למניעה ולקידום בריאות.

טלל דולב: מכיוון שהרבה מהבעיות של הבנות נופלות ברובריקה הזאת, היעדר שירותי מניעה פוגע גם בבנים, אבל פוגע איכשהו יותר בבנות.

טלל דולב: אותו דבר לגבי יעוץ ובריאות הנפש.

טלל דולב: מכיוון שהשירותים האלה בארץ לבני נוער הם מאוד מוגבלים, אבל הבעיות יותר חמורות אצל הבנות, זה פוגע יותר בבנות.

טלל דולב: כתוצאה מכל זה, המודעות לזה שהדברים האלה קיימים, המודעות לתהליכים האלה, היא מאוד נמוכה, והיא לא קיימת במרבית השירותים.

טלל דולב: ולכן, גם כאשר אנחנו נכנסים לשירות, יש אנשים שיודעים לטפל באלימות ובסמים, יש פחות אנשים שיודעים לטפל בבעיות דימוי עצמי ובבעיות דימוי גוף, המודעות לבעיות של הבנות יותר נמוכה, ולכן אולי אנחנו לא רואים אותן.

טלל דולב: כשניסינו לעשות בשביל משרד העבודה והרווחה איזושהי הערכה של כמה בנות בסיכון יש, הגענו למסקנה שיש לפחות פי-שניים או פי- שלושה יותר ממה שמטופלות היום.

טלל דולב: אני חושבת שהמסר המרכזי הוא שצריך לראות איך מגבשים אסטרטגיה חדשה שלוקחת בחשבון את מכלול ואת טווח הצרכים של הבנות, ולא להישאר בקבוצה הזאת שברחו ממסילה וברחו מצופיה, ובאמת הן בעיה קשה ואין מה לעשות איתן, ואלה שברחוב, אלא באמת לראות את האסטרטגיה, האם הכל מתרגם לפתרונות פרטניים, איך מחזקים את השירותים החלשים, ולערוך את הדיון בעצם בקווים הכלליים האלה.

טלל דולב: תודה רבה.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה לטלל דולב.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להזכיר פה דיונים שהתקיימו גם בוועדה לקידום מעמד האישה, וגם בוועדה לקידום מעמד הילד, למשל בנושא שהולך ומחמיר והתשובות לגביו הן כל כך מצומצמות, כמו ההתמכרות לאותן דיאטות שמגיעות עד לאנורקסיה ועד למצב של סיכון חיים ובעצם מחלה כרונית, וכמה שהדברים לכאורה ידועים, התגובה של המערכת היא מאוד מצומצמת.

תמר גוז'נסקי: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, בבקשה.

חוסניה ג'בארה: צהריים טובים, כינסתי את ועדת המשנה לקידום נשים ערביות יותר מפעם אחת, ובמיוחד דנתי על הנושא הזה ועל הסוגייה הזאת של נערות במצוקה.

חוסניה ג'בארה: לצערי, אני מסתכלת ורואה שחלק גדול מהנוכחים כאן היו נוכחים גם בוועדה שלנו וכמעט ולא היו תשובות.

חוסניה ג'בארה: היו ויכוחים על מספר הנערות במצוקה שאני הזכרתי במגזר הערבי.

חוסניה ג'בארה: היה ויכוח שזה לא 10,000 אלא 3,000, וזה לא 3,000 אלא 3,500 נערות.

חוסניה ג'בארה: זה לא משנה, העיקר הוא שיש נערות במצוקה, והבעיה של הנשים הערביות או הנערות הערביות, היא בעיה כפולה.

חוסניה ג'בארה: הנערה הערבייה שנמצאת במצוקה ויוצאת מהבית, היא מאבדת את הקיום העצמאי שלה בתוך משפחתה.

חוסניה ג'בארה: יש לנו נשים שהן נציגות עמותות ומקלטים לנערות במצוקה, שנמצאות איתנו כאן.

חוסניה ג'בארה: סיירתי יחד עם ועדת העבודה והרווחה בצפון, וראינו מה מצבן של הנערות שנמצאות במקלט.

חוסניה ג'בארה: במקלט שיכול להכיל כ-24 נערות, יש יותר מ-30 נערות, אפילו על מזרנים על הריצפה, העיקר שהן צריכות להישאר במקלט ולא צריכות לחזור הביתה, כי אם היא חוזרת הביתה, זהו, החיים שלה מסתיימים.

חוסניה ג'בארה: לכן, פניתי לנציגים של משרד העבודה והרווחה, גם חיותה היתה איתנו בוועדה, ויצאו מסקנות מהוועדה, והיו דרישות מהוועדה, והיו בקשות גם ממשרד החינוך, גם ממשרד העבודה והרווחה, גם מהמשרד לביטחון פנים, גם ממשרד המשפטים, ולא נעשה דבר וחצי דבר.

חוסניה ג'בארה: אני נדהמתי לקרוא בספר התקציב ש-10 מיליון שקל מוקצים לאלימות נגד נשים, ואמרתי: למי?

חוסניה ג'בארה: אני שמעתי, לפחות בשנת 2000, שמאושר מקלט לנשים מוכות במגזר הערבי באזור המרכז.

חוסניה ג'בארה: אני לא ראיתי את זה בספר התקציב של שנת 2000.

חוסניה ג'בארה: אני לא ראיתי את זה בספר התקציב של שנת 2001.

חוסניה ג'בארה: איפה זה נמצא?

חוסניה ג'בארה: היתה תקופת מעבר כשהשר רענן כהן היה במשרד העבודה והרווחה, והוא אמר שתהיה החלטה לפתוח מקלט לנערות במצוקה בדרום.

חוסניה ג'בארה: תארו לעצמכם, נערה במצוקה נמצאת בדרום וצריכה לנסוע לצפון, זה 300 קילומטר כמעט.

חוסניה ג'בארה: היא צריכה גם דמי נסיעה, ואם היא במצוקה בתוך משפחתה, אז מי יממן לה את הנסיעה הזאת שלה?

חוסניה ג'בארה: לכן, הצענו לפחות לא מקלטים, ואני אישית לא תומכת כל כך במקלט שאלו יהיו החיים העתידיים של האישה הערבייה או של הנערה הערבייה.

חוסניה ג'בארה: אני חושבת שזה צריך להיות רק תחנת מעבר ממקום למקום, וצריכים למצוא משוואה מתאימה למצבן ולפתרון בעיותיהן של הנשים הערביות, וזה לא נעשה במשרד העבודה והרווחה.

חוסניה ג'בארה: קיימנו גם דיון בוועדת העבודה והרווחה, ודיברנו על זה, ואתם הוצאתם מכרז למקלטים לנשים וגם לנערות במגזר הערבי.

חוסניה ג'בארה: צעקנו לשמים, ואני אישית נגד מכרזים לדברים האלו, אבל עוד יותר נגד מכרזים למקלטים במגזר הערבי, כשהקימו את המקלטים האלו עמותות שעבדו יום ולילה עד שהקימו את המקלטים האלו, ובסוף אתם רוצים לתת אותם בידי אנשי עסקים ואנשים מהסוג הזה שינהלו אותם בדרך שלהם בשביל רווח וכסף.

חוסניה ג'בארה: מה שאני מבקשת ודורשת תמיד, הוא הקצאת יותר תקציבים לנערות במצוקה בכלל, ולנערות במצוקה במגזר הערבי, ואני חוזרת על זה שוב ושוב ושוב, שישנן 10,000 נערות במצוקה במגזר הערבי.

חוסניה ג'בארה: אלה רק המדווחות, ויש הרבה לא מדווחות, לא מגיעות ללשכות הרווחה, לא מגיעות למשטרה, והן לא מדווחות.

חוסניה ג'בארה: במשרד העבודה והרווחה רשומות 3,500, ואצלי יש נתון שקיבלתי מהאגודה לזכויות האזרח, של 10,000.

חוסניה ג'בארה: אני לא רוצה להתווכח על זה.

חוסניה ג'בארה: העיקר העיקרון, התקציבים, והקמת ההוסטלים, דירות קלט, מקלטים, וגם אמצעים שיכולים לשקם את הנערות הללו.

חוסניה ג'בארה: בנוסף, הנערות שנמצאות בכלא ויוצאות, אין להן לאן ללכת.

חוסניה ג'בארה: היתה לנו הוכחה של נערה מרמלה שנרצחה ברחוב, בגלל שלא היה לה לאן ללכת.

חוסניה ג'בארה: לכן, אתם חייבים, נציגי המשרדים השונים, למצוא את הפתרונות התקינים שיוכלו באמת לעזור לנערות הללו.

חוסניה ג'בארה: תודה.

תמר גוז'נסקי: תודה לחברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

תמר גוז'נסקי: נשמע עוד כמה נציגים של ארגונים ומוסדות, ואחר כך נשמע את מר וגשל ממשרד העבודה וגורמים נוספים.

תמר גוז'נסקי: מייק נפתלי, תספר לנו על המצוקה, במקרה הזה של נערות.

מייק נפתלי: צהריים טובים לכולם, האמת היא שהייתי רוצה להודות לך תמר וליעל ולנעמי על המעורבות הפעילה בשתי הנושאים הדחופים שעל סדר היום.

מייק נפתלי: לגופו של עניין, אני לא אפרט פה את הקשת הרחבה של התכניות שעל"ם מפעילה מזה שנים בתחום של נערות.

מייק נפתלי: אני מאוד מתחבר לסקירה של טלל בנושא שהוא באמת מה האג'נדה האמיתית.

מייק נפתלי: אני חושב שדווקא היום האג'נדה היא לא הממשלה, מה היא עושה או לא עושה, ולא המלכ"רים, מה הם עושים או לא עושים, אלא באמת איך מתמודדים בצורה יותר מקיפה עם התופעות האלה של נערות בסיכון.

מייק נפתלי: אני אפילו מוכן להכות על חטא, הייתי שותף מאוד פעיל בוועדת הבדיקה של בני טמקין בנושא של אלימות בקרב מתבגרים בישראל, ואני חושב, שבסופו של דבר, בדו"ח רחב ועב הכרס שהוצאנו, נגענו לא נגענו בנושא הזה לעומק.

מייק נפתלי: אני חושב שהטיפול בנושא של נערות, בהחלט הוא לא רק שאלה של כמה מקומות חסרים במקלט כזה או אחר, אלא איך המערכת הציבורית על מכלול רכיביה - יושבים פה בחדר משהו כמו 20 ארגונים, ארגוני נשים, ארגונים מקצועיים שעוסקים בנוער, כמובן הגופים הממשלתיים - חוברים ביחד לבנות אסטרטגיה יותר משמעותית.

מייק נפתלי: בגדול, אני יכול להגיד שלמיטב הערכתי אין אסטרטגיה.

מייק נפתלי: יש הרבה פעילות נקודתית במקלטים, בשירות לנערה שעושה עבודה מאוד טובה, וכדומה.

מייק נפתלי: אין למדינת ישראל כחברה, אסטרטגיה להתמודד עם הנושא של נערות בסיכון בחברה, מניצול מיני זכרי, ועד תופעות בנאליות במרחב הבית ספרי.

מייק נפתלי: בשביל לעשות את זה צריך לעבוד אחרת.

מייק נפתלי: אני יודע שהמלה עוד ועדה איננה פתרון טוב, אבל הדרך היחידה היא באמת להושיב את הגופים ביחד, ואני לא בהכרח חושב שהממשלה צריכה להוביל את זה.

מייק נפתלי: בשנים האחרונות יצא לי לשבת בגופים בין-ממשלתיים מאוד מוצלחים שהסתכלו בנושאים לעומק, ובאמצעות עבודה משותפת של המלכ"רים, של הארגונים הוולונטריים מהמשרד, גיבשו תכניות יותר כוללניות.

מייק נפתלי: אני לא רוצה להביא הצעה מגובשת להיום.

מייק נפתלי: באתי בדברים עם ידידי יצחק קדמן , ובהחלט היינו מוכנים לקבל על עצמנו, יחד עם גופים אחרים פה, לשבת עם נציגי הממשלה ולנסות לתת תשובה ספציפית אבל משמעותית יותר למכלול, ולא רק לצורך שצריכים להקים עוד כך וכך מקומות לנערות צופיה, אלא להתמודדות יותר מקיפה.

מייק נפתלי: אני לא בטוח שכרגע השעה היא באמת להציג כל מיני נתונים קשים מהשטח.

מייק נפתלי: הפתיחה של נעמי מציגה את חומרת המצב ברמה הנקודתית.

מייק נפתלי: נושא אחד שאני חייב כן להעלות אותו, שאני יודע שבאמת אין לגביו פתרון, בצד הנושא של הנערות הערביות, הוא הנושא של נערות עולות, גם מאתיופיה וגם מחבר העמים.

מייק נפתלי: היתה פעילות ברוכה בנושא הזה באמצע-שלהי שנות התשעים.

מייק נפתלי: בשנת 2000 הנושא של נערות עולות מחבר העמים ירד מסדר היום, למרות שהוא תופעה מאוד מאוד קשה, ולמערכת אין כרגע את הכלים להתמודד באופן כוללני, ואני חושב שגם לנושא הזה צריכים לשים יותר תשומת לב.

מייק נפתלי: תודה.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה.

תמר גוז'נסקי: בבקשה.

יעל דיין: אני רוצה להוסיף משהו לדברים של נעמי.

יעל דיין: אנחנו מדברים על נערות שמתדרדרות או מדורדרות לזנות.

יעל דיין: אני רוצה לציין, מאחר שאנחנו עוסקים בזה בתת-ועדה אצלי, שברור שמדובר גם בנערים, בתופעה של זנות נערים שאינם בהכרח הומו-סקסואליים, זאת אומרת, הם מוצאים את דרכם לגן החשמל לא בגלל נטייה מינית, אלא בגלל מצוקה וזו עבודה מכניסה, ואז הם מאבדים את הבית, לא בגלל שהם זונות ילדים, אלא בגלל שהם הומואים, הם מוגדרים כהומואים.

יעל דיין: זו תופעה שאנחנו מתמודדים איתה, ואם מדברים על הגיל הזה, כדאי לזכור גם את הקבוצה של הבנים.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה.

תמר גוז'נסקי: הגב' רים חאג', מנהלת מקלט לנערות במצוקה, ספרי קצת על הנערות, וגם על המצוקות שלכן כמנהלות ומארגנות.

תמר גוז'נסקי: בבקשה.

רים חאג': המקלט אמור לקבל עד 12 נערות.

רים חאג': זהו המקלט היחידי בכל הארץ לנערות ערביות.

רים חאג': לצד כל הבעייתיות של נערה שסובלת מאלימות ובגללה מגיעה במצב מאוד משפיל למקלט, חלקן בהרבה מקרים סובלות גם משימוש בסמים או סחר בסמים, ולפעמים גם מבעיות של זנות.

רים חאג': במקרים כאלה, מאוד מאוד קשה להתייחס במקלט עצמו לבעיות הנוספות שהן סובלות מהן.

רים חאג': המקלט אמור להתמודד עם כל הבעיות של הסמים של אותן נערות, יחד עם נערות אחרות שהן לא חשופות לסמים.

רים חאג': ההשלכות של הטיפול באותן נערות הן לפעמים מאוד מאוד שליליות, על הנערות שאינן חשופות.

רים חאג': זאת אומרת, שנערה אחת מסוגלת להביא את הסמים לתוך המקלט, היא יכולה להסתובב עם זה חופשי, היא יכולה להשתמש בזה.

רים חאג': האם היא נערה מתאימה שתיכנס למקלט יחידי, שאני צריכה לקבל אותה כי אין מקום אחר שיכול לקבל אותה?

תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, את מעריכה שמבחינה מקצועית החיבור הזה הוא מזיק לנערות?

רים חאג': אני חושבת שכן, וצריך למצוא לזה פתרונות.

רים חאג': מהם הפתרונות - אני לא אעסוק בזה, אבל בתקופה האחרונה אנחנו ערים גם להגדרות של נערות שסובלות מהפרעות נפשיות, האם הן על פי ההגדרות חולות נפש או לא.

רים חאג': הפרעות נפשיות - האם זה נופל בין הכיסאות?

רים חאג': על אילו קריטריונים הבעיות האלה עונות?

רים חאג': האם היא סובלת מתפיסה קוגנטיבית מוגבלת, או האם היא סובלת מפיגור שכלי?

רים חאג': למי היא שייכת?

רים חאג': חזרתי לסטטיסטיקה של השנה הזאת.

רים חאג': עד התקופה הזאת ספרתי 14 נערות שהן לא מוגדרות על פי החוק, או סובלות מפיגור שכלי, או מבעיות נפשיות, מחלה נפשית.

תמר גוז'נסקי: למה הן לא מוגדרות?

תמר גוז'נסקי: הן לא עברו בדיקות, אבחונים?

תמר גוז'נסקי: אפילו אם הן עברו בדיקות, הן פשוט נופלות בין הכיסאות.

תמר גוז'נסקי: פעם מנסים לזרוק אותן על השירות למפגר, פעם מנסים לזרוק אותן על משרד הבריאות.

תמר גוז'נסקי: מה שמכונה פיגור קל או דברים כאלה?

תמר גוז'נסקי: פיגור קל, סביבתי, אורגני או לא אורגני, הפרעה נפשית שלא מוגדרת על פי פסיכיאטר מסויים, למשל, אם הוא בדק אותה אם היא כן סובלת ממחלה נפשית שמצריכה הגדרה על פי משרד הבריאות.

תמר גוז'נסקי: הנערות הללו נופלות בין הכיסאות ומגיעות למקלט, והמקלט אמור להתמודד עם כל הבעייתיות שיש, יחד עם הנערות האחרות שהן סובלות אך ורק מבעיות אלימות, וחשופות במקלט גם לבעיות של פיגור, פסיכיאטריה וגם סמים ולפעמים זנות.

תמר גוז'נסקי: לגבי העומס על המקלט, את אומרת שאתן יכולות לקלוט 12, האם בפועל אתן קולטות יותר?

רים חאג': לפעמים כן, ולפעמים יש פחות.

רים חאג': הבעיה היא גם במסגרות המשך.

רים חאג': במגזר הערבי, כמו שאמרה חה"כ חוסניה ג'בארה, הבעיה היא כפולה, אם לא משולשת.

רים חאג': חסרות מסגרות, ושוב, זה לא להאשים או לא להאשים, המשרד או לא המשרד.

רים חאג': הצרכים בוערים בשטח.

רים חאג': אני פוגשת נערות מכל הארץ, כאשר מפנים אלינו את הנערות, והלוואי והקול שלי פשוט יגיע לאיפה שהוא צריך להגיע דרך כל העובדים ודרך כל הבנות שמגיעות למקלט וגם לא למקלט.

רים חאג': הרבה פעמים עומדים פקידי הסעד מול מצבים שאין להם מה לעשות עם הבנות.

רים חאג': אין להם לאן להפנות אותן.

רים חאג': הם מתקשרים אלי, למשל מנצרת, העיר הכי גדולה בארץ במגזר הערבי.

רים חאג': המון המון הפניות יש מנצרת, ולאן אפשר להפנות אותן, חוץ מלמקלט היחידי שקיים בארץ הזאת?

רים חאג': רק למקלט שלנו, מכל הארץ, מהדרום ועד הצפון.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה.

תמר גוז'נסקי: מיכל בנבנישתי מהמרכז לנערות במצוקה, בית רות, בבקשה.

מיכל בנבנישתי: המקלט הוא בעצם מקלט ארצי לנערות במצוקה.

מיכל בנבנישתי: זהו המקלט הארצי היחידי.

מיכל בנבנישתי: קיים באמת המקלט בנצרת, ועוד מקלט שהוקם לפני חצי שנה בדרום, אבל הוא אמור לקבל נערות ברמה האזורית.

מיכל בנבנישתי: לפני שבועיים הודיעו על סגירתו של המקלט בית רות.

מיכל בנבנישתי: ויצ"ו החליט שהוא יוצא מהשותפות עם משרד העבודה והרווחה, והשירות לנערה בעצם לא מצא מפעיל אחר.

מיכל בנבנישתי: לפי חוק המכרזים צריך להוציא מכרז, כדי שהעמותה תפעיל את המקום.

מיכל בנבנישתי: מכרז כזה קיים, אבל עדיין לא הוצא, מסיבות של עיצומים ומסיבות אחרות שנאמרו לנו.

מיכל בנבנישתי: עובדים על המכרז הזה כבר שנה, זאת אומרת, הסיבה שעד היום לא הוצא מכרז לא ברורה לנו.

תמר גוז'נסקי: מה קרה עם הנערות, מה קרה עם העובדות?

מיכל בנבנישתי: זה הקטע האבסורדי.

מיכל בנבנישתי: כיום נמצאות שמונה נערות במקלט.

מיכל בנבנישתי: המקלט יכול להכיל תשע נערות.

מיכל בנבנישתי: בשבועיים האחרונים מאז הודעת הסגירה של המקלט, יש לנו הפניות נון-סטופ, ואנחנו לא יכולים לקבל את הנערות הללו, בגלל שעוד חודש וחצי המקלט נסגר, וזה באמת לא נכון ברמה הטיפולית.

מיכל בנבנישתי: אנחנו כן מקבלים נערות שהן במצבי חירום.

תמר גוז'נסקי: את יכולה לאפיין את הנערות שמגיעות אליכן, מבחינת גיל ובעיה?

מיכל בנבנישתי: בשנתיים האחרונות האיפיון קצת השתנה.

מיכל בנבנישתי: נערות מגיל 12 עד גיל 21.

מיכל בנבנישתי: נערות ערביות מגיעות אלינו, כשבנצרת זה בעייתי מבחינת המיקום.

מיכל בנבנישתי: עולות חדשות מברית המועצות, אתיופיה, והגיל ירד.

מיכל בנבנישתי: אני חושבת שהנקודה המרכזית היא שבשנתיים האחרונות היתה בעיה של תפוסה במקלט, מ-9 נערות ל-5.6 נערות.

מיכל בנבנישתי: השאלה שאנחנו שואלים, ואנחנו גם שאלנו את השירות לנערה, והבנו שבשנה האחרונה הם דנו ודנו בזה, היא מדוע לא הגיעו נערות.

מיכל בנבנישתי: אנחנו שומעים פה שיש 17 אלף נערות במצוקה, והן לא מגיעות למקלט.

מיכל בנבנישתי: מאתיים מחכות למסילה ולצופיה, ובשנתיים האחרונות כמעט ולא הגיעו נערות למקלט.

מיכל בנבנישתי: שאלנו את השאלה אם זה קשור לשינוי שיטת התיקצוב, כשהיום אנחנו מתוקצבים על פר-נערה, למרות שכל המסגרות הזמניות האחרות מתוקצבות פר-מסגרת.

מיכל בנבנישתי: אנחנו יודעים ששיטת האוהדות, זאת אומרת שמגדילה את הנטל על הרשויות המקומיות, היא בעייתית מאוד.

מיכל בנבנישתי: יש נערות שנמצאות אצלנו שלושה חודשים, ואנחנו לא קיבלנו אוהדה, זאת אומרת, לא קיבלנו תקציב.

תמר גוז'נסקי: את יכולה להסביר את המושג אוהדה?

מיכל בנבנישתי: אני חושבת שחיותה תוכל להסביר את זה יותר טוב ממני.

מיכל בנבנישתי: אוהדה זו השתתפות של הרשות בעניין של ה- - - .

מיכל בנבנישתי: מדובר ב-25%.

תמר גוז'נסקי: ואם אין אוהדה?

מיכל בנבנישתי: עדיין קולטים במקלט, אבל הגירעון במקלט גדל.

מיכל בנבנישתי: ויצ"ו בעצם יצא מהשותפות, וזה סיפור שגם חיותה יכולה לעדכן בו ביתר בירור.

מיכל בנבנישתי: בישיבה עם השירות לנערה שאלנו כמה שאלות מאוד דחופות, ואנחנו באמת לא מבינים איך במשך שנה דנים בעניין ולא הגיעו לתשובות איך לא מגיעות נערות למקלט.

מיכל בנבנישתי: הפתרון הוא לסגור את המקלט.

מיכל בנבנישתי: רק אחרי שיסגרו את המקלט יהיה תשובות?

מיכל בנבנישתי: זאת אומרת, זו מערכת שלא יכולה לבקר את עצמה, ובעינינו זה חמור.

מיכל בנבנישתי: עכשיו אנחנו נסגרים, אומרים שייפתח מקלט, השאלה מתי, והשאלה מה קורה לנערות.

תמר גוז'נסקי: יש פה גם צוות שרוכש ניסיון.

מיכל בנבנישתי: בדיוק.

מיכל בנבנישתי: 16 שנה קיים המקלט הזה קיים.

מיכל בנבנישתי: יש פה ידע ונסיון ומוניטין.

מיכל בנבנישתי: לאן זה הולך?

יעל דיין: יש מישהי מויצ"ו שיכולה להסביר?

יעל דיין: לא הגיעו מויצ"ו.

יעל דיין: כל הדברים שאת אומרת הם תוצאה של שיקול, ככל שזה נשמע לי, שיקול כלכלי - - -

אפרת בזרקון: צריך לציין שזה לא רק השיקול של ויצ"ו.

אפרת בזרקון: היה צריך לצאת מכרז, דנו בעניין הזה, התריעו כבר שנה וחצי.

יעל דיין: זה הצד של למה לא יצא מכרז, אבל קודם כל השאלה היא למה ויצ"ו יצא מהשותפות.

יעל דיין: זה לא המקלט היחיד של ויצ"ו.

אפרת בזרקון: אבל זה המקלט היחיד לנערות.

יעל דיין: אנחנו מאוד גאים בזה - - -

מיכל בנבנישתי: אני חושבת שזאת בדיוק הנקודה,שהמקלט משמש איזושהי אנלוגיה למה שקורה, שהוא חוסר שותפות בין הגופים שמטפלים במקלט.

מיכל בנבנישתי: יש איזשהו ניתוק בין השטח לדיונים.

מיכל בנבנישתי: לא היה נציג של המקלט, אני מדברת על המנהל, בכל הדיונים האלו שדיברו על מה קורה במקלט, על המצב של המקלט.

מיכל בנבנישתי: במשך שנה לא היה באף אחד מהדיונים האלה נציג של המקלט.

מיכל בנבנישתי: כתוב בהסכם שצריך לעשות הכל כדי שמסגרת כזאת תמשיך להתקיים ושתהיה בתפוסה מלאה, והיא יכולה להיות.

יעל דיין: חבל, כי מצב כזה מוביל להפרטה, שאנחנו מנסים להיאבק בה.

תמר גוז'נסקי: נמצאת איתנו ד"ר חניתה צימרין שהיא מאל"י – האגודה להגנת הילד, וגם היא שלחה לנו מכתבים מתריעים מפני קריסת שירותים שקשורים גם כן לתחום הזה.

תמר גוז'נסקי: את חלקך במצוקה את יכולה לפרוס בפנינו.

תמר גוז'נסקי: בבקשה.

חניתה צימרין: אני הייתי רוצה להפנות מבט לרגע אל ההשפעה של המצב הכלכלי והמצב הביטחוני על המצוקה, במקרה הזה של נערות.

חניתה צימרין: אנחנו מקבלים מקרים של אותן משפחות שיכלו לטפל באיזושהי צורה ולעמוד בלחצים של הורות, עד שהגיע לחץ נוסף, הלחץ של פיטורים, הלחץ הביטחוני בצורות שונות, והיום הגירוי הקטן ביותר גורם להן לעבור את הגבול.

חניתה צימרין: אנחנו מוצפים במקרים של משפחות שלכאורה היו מתפקדות וטובות, והיום הן עברו את הגבול.

חניתה צימרין: לדיון היום, יש לנו כמות גדולה מאוד של נערות.

חניתה צימרין: השנה קיבלנו לטיפול, עד חודש ספטמבר - וכשאני מדברת על טיפול, זה לא להעביר תיק ממדף למדף, אלא זו פגישה קבועה של טיפול פסיכולוגי ואחר עם המשפחות - יותר מ-900 מקרים.

חניתה צימרין: אני חושבת שאנחנו הגוף הגדול ביותר שנותן תראפיה למקרים האלה, ואני רוצה לציין שכל המקרים האלה הם ללא אגורה אחת של כספים ממשלתיים.

תמר גוז'נסקי: למה?

תמר גוז'נסקי: אין לכם פרוייקטים מתוקצבים?

חניתה צימרין: יש לנו פרוייקט של מרכז החירום, המקלט, ששם משרד הרווחה הוא בהחלט שותף, ואנחנו מאוד מרוצים מהשותפות.

חניתה צימרין: אבל לכל הנושא של הטיפול המקצועי, הטיפול הפסיכו-תראפויטי לילדים, נוער ובני המשפחות שלהם, אין השתתפות בכלל.

חניתה צימרין: כל הכספים שאנחנו משתמשים בהם, הם כספי תרומות מישראל ומחוץ לארץ, ואני מניחה שהאנשים שיושבים פה יודעים מה קורה להתמוטטות של מערך התרומות.

חניתה צימרין: אני חושבת שכגוף שעוסק בטיפול, באותו טיפול שמחלץ - אני לא מדברת כאן על כל הדרך של האיתור והזיהוי והקליטה במקלטים, שזה דבר חשוב, אבל בסופה של הדרך, אחרי שלושה חודשים במרכז כמו זה שעומד להיסגר, בסופה של הדרך צריך לחלץ את המשפחה הזאת מהמצוקה ושם צריך טיפול פסיכו-תראפויטי ממושך - הדבר הזה לא מתוקצב לחלוטין.

אסתר לובחינסקי: המועצה לילד החוסה עוסקת בעיקר בילדים, ואני שואלת אתכם אם הייתם רוצים לקבל תמונת מצב קטנה מה קורה בתחום של ילדות בפנימיות, או לא לגעת בזה, כי זה גם מאפיין משהו.

תמר גוז'נסקי: בבקשה, כמה מלים.

אסתר לובחינסקי: מרבית הפניות לילדים הם לגבי בנים ובנות, להוציא במגזר הדתי, ולהוציא עוד תחום – ילדים עם בעיות התנהגות קשות, ששם רואים פנימיות רק לבנים.

אסתר לובחינסקי: אם בעבר נאמר שנערות-ילדות יותר מפנימות את הבעיות שלהן, והן אולי הגיעו לבית חולים לחולי נפש או לפנימייה למופרעות נפשית, היום יש נערות עם בעיות התנהגות קשות.

אסתר לובחינסקי: אולי הפמיניזם פיתח את ההתנהגות הזאת.

תמר גוז'נסקי: בואו לא נאשים את הפמיניזם.

אסתר לובחינסקי: אלה נערות עם בעיות התנהגות קשות, ואין להן מסגרת, אין להן כתובת.

תמר גוז'נסקי: גברתי אומרת שאין פנימיה לנערות עם בעיות התנהגות קשות?

אסתר לובחינסקי: לא שידוע לי.

אסתר לובחינסקי: אולי בשירות לילד ולנוער, אבל בפנימיות הרגילות שבשירות לילד ולנוער, ולא ברשות החסות.

אסתר לובחינסקי: הפנימיה היחידה שהיתה - ולאו דווקא לנערות עם בעיות התנהגות קשות, אלא יותר בעיות עם הפרעות נפשיות על רקע עזיבה מינית, בנות שלא יכולות להיות בבית - נסגרה לפני כשנה, וכך נכנסנו ללמוד את הנושא, את הבעיה, כאשר אף אחד אחר לא היה מוכן לקחת את הפנימיה הזאת, והיא היתה פנימיה של עיריית תל-אביב.

אסתר לובחינסקי: עיריית תל-אביב טענה שהיא לא צריכה להיות מסגרת ארצית.

אסתר לובחינסקי: היו שם רק 8 נערות מתל-אביב, ושאר הנערות, למעלה מ-20, היו מכל רחבי הארץ.

אסתר לובחינסקי: עיריית תל אביב לא רצתה לעסוק בזה, היא סגרה את הפנימיה, עם כוחות מקצועיים ממדרגה ראשונה, שהתפזרו - אינני יודעת לאן.

תמר גוז'נסקי: אבל הבטיחו לנו אז חלופה, את זוכרת?

אסתר לובחינסקי: הבטיחו חלופה, ופיזרו את הנערות בכל מיני מסגרות שלפי דעת אנשי המקצוע לא מתאימות לנערות האלה ויש סכנה שכעבור כמה חודשים הן יפלטו.

אסתר לובחינסקי: הן לא יכולות להיות במסגרת דו-מינית, הן צריכות להיות במסגרת חד-מינית עם כוחות מקצועיים שמתאימים ומוכשרים לדבר הזה, וכמעט ואין אנשי מקצוע בתחום הזה.

אסתר לובחינסקי: הן לא עברייניות עדיין, הן לא חולות נפש עדיין, והן באמת נופלות בין הכסאות.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת ששמענו גם נציגים של ארגונים, בעצם קולות מהשטח, מהמקום שבו מטפלים, ואני רוצה ברשותכם שנעבור למשרד העבודה והרווחה, נשמע תשובות, הערות, הערכות.

תמר גוז'נסקי: מנחם וגשל ראש אגף צעירים ונוער, בבקשה.

מנחם וגשל: ראשית, אני רוצה לברך על העובדה שהתכנסנו כאן לדיון של שתי הוועדות.

מנחם וגשל: אנחנו עוסקים בנושא הזה לאורך כל הדרך בוועדה הזאת ובוועדה הזאת, כל אחת בתחומה, ואני מניח כבר בתחילת הדיון שרוב האנשים כאן מכירים אחד את השני, ותהיה הסכמה רחבה שלא נמצאים כאן הטובים והרעים סביב השולחן הזה.

מנחם וגשל: זו מצוקה שכולם נמצאים בתוכה ומנסים גם לקדם ככל שהם יכולים.

מנחם וגשל: אני לא יכול להשתחרר בתחילת הדברים שלי מהדברים שאמרה חברת הכנסת נעמי חזן.

מנחם וגשל: אני רוצה לומר בתחילה שאני לוקח אחריות על הדברים, ואני חושב שיש לך נתונים מוטעים, ואני חושב שהמונחים – אני מכיר אותך מספיק שנים ועבדנו מספיק יחד, שאני בטוח שכאשר יהיו לך הנתונים, אז המונחים של רשלנות - - -

נעמי חזן: סליחה, רק שאלה.

נעמי חזן: הבקשה שלי לדיון מהיר באה בעקבות העובדה שלא רק שהכסף לא עבר, אבל התשובה לא הועברה.

נעמי חזן: אם הנתונים היו מוטעים, אפשר היה להשיב לפונים לפניי, גם לחברת הכנסת דיין, גם לחברת הכנסת גוז'נסקי.

מנחם וגשל: אני מצהיר פה, שלכל השאלות האלה כתבתי את התשובות.

מנחם וגשל: חברת הכנסת גוז'נסקי פנתה למשרד בשתי השאלות שאת מעלה אותן, ועניתי תשובות על שתי השאלות, יכול להיות שהן עוד לא הגיעו, אבל אני עניתי.

מנחם וגשל: אני מבטיח לך שהן יגיעו יותר מהר ממה שהדיון הזה יסתיים.

מנחם וגשל: זו לא תוצאה של הדיון הזה.

מנחם וגשל: אני אענה לכולם.

מנחם וגשל: חברת הכנסת נעמי חזן, יש שני נושאים שהעלית אותם.

מנחם וגשל: נושא אחד הוא ניצול מיני מסחרי, והנושא השני הוא עובדות סוציאליות לנערות עולות מאתיופיה.

מנחם וגשל: ישבנו בכנסת בוועדת העבודה והרווחה, והודענו שברגע שמשרד העבודה והרווחה יקבל תקנים של עובדים סוציאליים - - -

תמר גוז'נסקי: האם אלה לא 200 התקנים ההם שהובטחו?

מנחם וגשל: כן, כן, אבל זה היה לפני שקיבלנו אותם.

מנחם וגשל: הבהרנו שברגע שנקבל תקנים, נוציא את התקנים קודם כל לטובת העניין הזה.

מנחם וגשל: אני אומר כאן באופן חד-משמעי, ברגע שהתקבלו התקנים האלה בחודש יוני או יולי שנה זאת, הקצינו את התקנים לאותן רשויות, למעט רשות אחת שהיתה בה בעיה – ביבנה, חצי משרה, בכל הרשויות האחרות הקצינו את התקנים לרשויות.

מנחם וגשל: יש היום בעיה לא פשוטה ברשויות המקומיות שהם קיבלו את התקנים האלה והם לא מוכנים לאייש אותם בגלל בעיות תקציביות שלהם.

מנחם וגשל: אנחנו כמשרד הקצינו להם את התקן.

תמר גוז'נסקי: התקן לא בא עם כסף?

מנחם וגשל: התקן בא עם כסף, אבל הרשות המקומית על פי ההגדרות מקדמת דנא, ברגע שהיא מקבלת תקן היא צריכה להשלים לו 25%.

מנחם וגשל: היום בגלל מצוקות כלכליות, חלק מהרשויות המקומיות אומרות: אל תתנו לנו לא את ה-75%, אין לנו מאיפה לתת 25%.

מנחם וגשל: זו בעיה רצינית מאוד שקשורה לכל הדיון שהיה כאן היום, אני מיד אבהיר אותה, אבל צריך קודם כל לדעת שאת ההבטחה שלנו מילאנו במלואה.

תמר גוז'נסקי: אבל בפועל, כמה עובדות סוציאליות היום עובדות בתחום הזה?

מנחם וגשל: על”ם התחיל להפעיל את הפרוייקט - - - אם הנתונים שלי לא נכונים אפשר לבדוק אותם.

תמר גוז'נסקי: אנחנו לא מפקפקים, אנחנו רק מבקשים מידע.

מנחם וגשל: אני רואה שיש כאן בדיקה של הנתונים שלי מהשטח.

נעמי חזן: זה אלמנטרי אדוני, שאני אבדוק נתונים פעמיים או שלוש, ואם אני לא אעשה את זה אתה לא תיקח אותי ברצינות.

מנחם וגשל: אני לוקח אותך ברצינות רבה הרבה שנים.

נעמי חזן: תודה רבה לך.

תמר גוז'נסקי: אז מה קרה עם התקנים?

מנחם וגשל: אני אחזור על מה שאמרתי.

מנחם וגשל: על”ם קיבל החלטה לעשות פעולה, לדעתי מבורכת.

מנחם וגשל: הוא לקח את הנושא של נערות שעלו מאתיופיה, והחליט להתחיל להפעיל עובדים סוציאליים שיעבדו בשטח עם הנערות האלה.

מנחם וגשל: כשהארגון החליט לעשות את הפעולה הזאת, הוא ידע שהוא עושה את הפעולה הזאת, והוא נושף בעורפה של הממשלה, כשזה לא היה בסדר העדיפות הראשון שלה באותה תקופה, מתוך הנחה שבשלב מסויים הממשלה תיקח על עצמה את האחריות לעניין.

מנחם וגשל: נענינו לאתגר הזה, הודענו שאנחנו לוקחים על עצמנו את האחריות.

מנחם וגשל: אני אומר, מתוך אותם חמישה תקנים שעליהם מדובר - היה מדובר על חמישה תקנים - אנחנו הקצינו 4.5.

מנחם וגשל: חצי תקן לא הקצינו לא מפני שלא היה לנו תקן, אלא מפני שעל פי מפתח התקנים, יבנה לא היתה זכאית לתקן.

מנחם וגשל: אני רוצה להלאות אתכם כרגע בפרטים, אבל 4.5 תקנים הקצנו.

מנחם וגשל: העובדה שלמשל נתניה שקיבלה מאיתנו תקן, החליטה שהיא לא מאיישת את התקן הזה, זה אומר דבר אחד, שאם עיריית נתניה חושבת שהנושא הזה הוא לא מספיק חשוב כדי להרים אותו, הממשלה בעצמה לא יכולה להחליט גם בשביל עיריית נתניה מה לעשות.

מנחם וגשל: אנחנו את התקן הקצינו, והוא יושב היום בנתניה.

מנחם וגשל: התקן הזה לא מאוייש, הוא יושב אצלם ולא מאוייש.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להבין.

תמר גוז'נסקי: נתניה לא מאוייש, יבנה לא מאוייש, מה הלאה?

מנחם וגשל: את רוצה לדעת בדיוק מה קורה בשטח?

תמר גוז'נסקי: כמה נשאר מהחמישה?

מנחם וגשל: כל החמישה נמצאים.

מנחם וגשל: את שואלת כמה מהם הרשויות המקומיות איישו?

מנחם וגשל: איישו שלושה.

חיותה שנבל: אני רוצה להבהיר.

חיותה שנבל: בנושא של נתניה, עיריית נתניה בגלל מצוקת כוח האדם שלנו - כמו שאתם יודעים, לכל הרשויות היה מעבר לתיקנון הרגיל.

חיותה שנבל: ברגע שהם קיבלו את זה, גם אם התקן היה מסומן, הם קיבלו את ההחלטות הפנימיות שלהם, כשלנו כבר לא היה שום דין ודברים על הנושא הזה.

חיותה שנבל: ספציפית לגבי נתניה – התקבלה החלטה, וכנראה תמומש בקרוב, שאותה עובדת נערות אתיופיות תמשיך לעבוד, אבל לא תועסק בתקן שהמשרד הקצה לנתניה, אלא התקציב יעבור – הם יעשו את הדרך שלהם לעמותה, לא על”ם, אלא עמותה שעיריית נתניה עובדת איתה, ואותה העמותה תמשיך להעסיק את אותה עובדת.

חיותה שנבל: כנ"ל לגבי העיר באר-שבע.

חיותה שנבל: גם שם, סך הכל התקנים שמשרד העבודה הקצה להם בעקבות ההחלטה הכוללת, היה 3.5 תקנים.

חיותה שנבל: בעיריית באר שבע יש כל מיני התחייבויות של החזרים, והיו צריכים ליישר קו.

חיותה שנבל: ראש העיר לא נתן להם את התקנים.

חיותה שנבל: תקן וחצי לקח בכלל לאיוש תקנים אחרים.

חיותה שנבל: לגבי אותה עובדת נערות אתיופיות, היא כן תמשיך את עבודתה, כאשר כרגע מתנהל משא ומתן מאוד מאוד עיקש בין מנהלת אגף הרווחה של באר שבע, ראש העיר, מנהלת המחוז גם מעורבת, אבל הובטח שבסופו של דבר זה יקויים.

חיותה שנבל: אז כמו שנאמר, למעשה מה שלא יאוייש כנראה, זו אותה חצי משרה בעיר יבנה ששם בעקבות חלוקת התקנים הכוללת לא קיבלו כל תוספת.

מנחם וגשל: אם תרשי לי, אני אענה לגופו של עניין גם, אבל אני חושב שאולי צריך להתקיים דיון משותף לוועדות או לכל ועדה בנפרד, גם עם נציגי הרשויות המקומיות, שיבואו ויסבירו מדוע כשיש להם פעולה שהיא כל כך חשובה, והם טוענים שהיא חשובה, מדוע כל זמן שעל”ם משלם את זה הם מפסיקים, וברגע שאנחנו נותנים להם והם צריכים לקחת 25% מהעלות של התקן, הם פתאום אומרים שהפעולה לא כל כך חשובה.

מנחם וגשל: המשרד הואשם קודם בעובדה שהוא לא מימש את ההתחייבות.

מנחם וגשל: אני אומר באחריות, מימשנו את ההתחייבות הזאת של הנערות האתיופיות במלואה, כפי שהבטחנו בכנסת.

מנחם וגשל: הדבר השני, ניצול מיני מסחרי.

תמר גוז'נסקי: מדוע התקנים לא הועברו לעל”ם?

מנחם וגשל: אנחנו לא מעבירים תקנים.

מנחם וגשל: התקנים מועברים לרשויות המקומיות, זו הפרוצדורה.

מנחם וגשל: אני רוצה לעבור לנושא השני, של ניצול מיני מסחרי.

מנחם וגשל: אני לא יודע אם את יודעת, אני בטוח שלא כל האינפורמציה בידייך, אחרת הדברים היו טיפה יותר מרוככים.

מנחם וגשל: המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, הגברת יהודית קארפ, חזרה משטוקהולם בשלב מסויים וראתה את מה שראתה, הבינה את מה שהבינה.

מנחם וגשל: היא פנתה לשרי ממשלה, וכולם יודעים כאן סביב השולחן שהתחייבות של שרי ממשלה היא התחייבות עקרונית, ואת ההתחייבות המעשית צריך לקבל בתנאים ברורים, כמו שכולם מכירים את העובדות.

מנחם וגשל: היא פנתה לשלושה שרי ממשלה, לשר העבודה והרווחה, לשר החינוך ולשר הקליטה, וקיבלה מהם התחייבות עקרונית, מכל אחד מהם, להעביר לבדיקת התופעה של ניצול מיני מסחרי, בשנה הראשונה משני משרדי הממשלה, חינוך ועבודה, אם אני לא טועה כרגע, 180,000 שקל מכל אחד, ו-80,000 ממשרד הקליטה, ובשנה השנייה חצי מהסכום הזה, כדי לבדוק את התופעה.

מנחם וגשל: ראשית, אני רוצה שיהיה ברור, שמשרד העבודה והרווחה, ואני ייצגתי אותו בדיון הזה, כדי להקל על כל הפעולה הזאת, הודיע בישיבה אצל המשנה ליועץ המשפטי לממשלה שכדי להקל על העמותה המפעילה שלא תצטרך לעבוד עם שלושה משרדי ממשלה, אני לוקח על עצמי את האחריות לאגם את המשאבים של שלושת משרדי הממשלה, כדי שאנחנו נוכל באמת לפעול בנושא הזה.

מנחם וגשל: הוא נראה לי נושא מאוד חשוב לבדיקה.

מנחם וגשל: אני עוד לא יודע מה יהיו התוצאות של הבדיקה, אבל לפחות לבדיקה הוא נושא מאוד חשוב.

מנחם וגשל: אז זה לא שמשרד העבודה והרווחה היה חייב 400 אלף שקל, אלא שמשרד העבודה לקח על עצמו לאגם את המשאבים של שני המשרדים האחרים שעדיין, ולא באשמתם, עדיין לא העבירו את הכספים, וגם עדיין לא העבירו התחייבות לעניין.

תמר גוז'נסקי: זה רשום בתקציב 2001?

מנחם וגשל: זה לא רשום בתקציבם, אבל כשמדובר ב- 120 אלף שקל למשרד ממשלתי, הוא יכול להעביר זאת גם כשזה לא רשום בתקציבו.

מנחם וגשל: מה לעשות שלממשלה יש פרוצדרות ברורות.

מנחם וגשל: אני חוזר למה שאמרתי קודם.

מנחם וגשל: אם הייתי רוצה לעבוד כמו פקיד, ויכול להיות שזה מה שאני צריך לעשות בעתיד, מה שהייתי צריך לעשות, לומר לגברת קארפ, אני לוקח על עצמי את האחריות, אני מבקש לקבל את המשאבים, את כל המשאבים אלי.

מנחם וגשל: כאשר משרדי הממשלה, שרי הממשלה, התחייבו להעביר 400 אלף שקל, הם לא התחייבו ולא היו מוסמכים להתחייב להעביר את זה לעמותת על”ם.

מנחם וגשל: הם רק יכולים להתחייב להעביר את זה לטובת הנושא.

מנחם וגשל: עמותת על”ם היא עמותה כמו כל עמותה במדינת ישראל, והיא צריכה לעמוד בחוקי המכרזים כמו כל עמותה במדינת ישראל.

מנחם וגשל: כדי שעמותת על”ם תוכל לזכות בפרוייקט הזה, אני כמעט שנה מזיע כדי לעבור את כל ועדות המכרזים, גם במשרד העבודה והרווחה, ולאחר מכן היום, ולא בגלל הדיון הזה.

מנחם וגשל: היום בבוקר הייתי בוועדת הפטור העליונה באוצר, שנתנה היום סוף סוף את הפטור לעניין הזה כדי שניתן יהיה להעביר את הכסף לעמותת על”ם.

מנחם וגשל: אני מודיע כאן שלמרות שמשרד הקליטה ומשרד החינוך עדיין לא העבירו לי את הכסף, כפוף להתחייבות בכתב שלהם, ברגע שייגמרו עיצומי העובדים במשרד, אני אעביר את הכסף.

מנחם וגשל: מכאן ועד להאשים אותי ברשלנות המרחק הוא גדול מאוד.

נעמי חזן: אגב, הערות כאלה הן אף פעם לא אישיות.

מנחם וגשל: לא, אני יודע שהן לא אישיות.

נעמי חזן: וזה גם לא נאמר בצורה אישית.

מנחם וגשל: אני יודע.

נעמי חזן: זה היה מהותי לחלוטין, ואם כתוצאה מהדיון הזה השורה התחתונה היא כפי שהודעת, אז אני רק מברכת על כך.

מנחם וגשל: חברת הכנסת חזן, אני באמת באמת - את יודעת את זה היטב, וגם חברות הכנסת האחרות יודעות את זה - אני מאוד מעריך את הפורום הזה שיושב כאן מבחינת הרצון שלו לקדם את הנושא הזה בישראל.

מנחם וגשל: אני יודע שההערה לא היתה אישית, אבל תסכימי איתי שמנקודת המבט שלי אחרי מאמץ כל כך גדול שהיה ידוע לכל הגורמים שיושבים כאן סביב השולחן, לא לך - - -

נעמי חזן: סליחה, זה לא מדוייק.

מנחם וגשל: לא לכם, לא לכם התכוונתי , לא לכנסת, לא אישית כאן.

מנחם וגשל: את אמרת שאף אחד לא ידע על כל הפעולות שאני עשיתי.

מנחם וגשל: אני מתחייב בנפשי כרגע שמי שצריך היה לדעת, ידע על כל ועדה שאני הייתי בה.

תמר גוז'נסקי: מה עם הנושא בכללותו?

תמר גוז'נסקי: הובטחו 25 מיליון.

תמר גוז'נסקי: פתחנו את הספר, מצאנו רק 10 מיליון.

תמר גוז'נסקי: איפה נעלם הכסף?

מנחם וגשל: לענייננו, אני רוצה לומר כמה הערות במהירות, כי אחרת אני צריך הרצאה של שעתיים.

מנחם וגשל: קראתי בזמן האחרון באחד המסמכים שאנחנו עובדים עליהם, הגדרה מאוד נכונה, שאני מציע פעם לאמץ אותה, לבדוק אותה היטב ולאמץ אותה, את ההבדל בין נערות במצוקה לבין מצוקה של נערות.

מנחם וגשל: זאת הגדרה מאוד טובה.

מנחם וגשל: אני חושב שהיום הדיון הזה דן בנערות במצוקה, וכשהוא דן בנערות במצוקה, הוא דן בנערה שהיא לא מאופיינת בבעיה אחת.

מנחם וגשל: היא מאופיינת בסידרה של בעיות שמחייבות את המדינה להיכנס לטיפול מהיר, כדי שהיא לא תגיע למה שאתם אמרתם בפתיחה, שאם לא נעשה את ההתערבות המהירה הזאת, היא תגיע לאן שהיא תגיע.

מנחם וגשל: הדבר הראשון, כאשר מדובר בנערות במצוקה, אני רוצה שיהיה ברור, שיש עדיין ויכוח.

מנחם וגשל: מבקר המדינה העיר על העניין הזה.

מנחם וגשל: ישבנו עם ועדה מאוד מסודרת שמינה מנכ"ל משרד העבודה והרווחה.

מנחם וגשל: יש עדיין ויכוח, התחייבתי עד סוף דצמבר, ואני מקווה שאני אעמוד בהתחייבות שלי, שביחד עם נציגי האוצר, כולל אם תהיה להם הסתייגות מהעניין, אבל ביחד איתם, אנחנו נגיע להסכמה על איזה מספר מדובר בישראל.

מנחם וגשל: אנחנו טוענים, כמו שאמרה טלל קודם, שאם היום מטופלות בשירות, ידועות, כ-15 אלף נערות, אנחנו טוענים שיש במדינת ישראל 30 אלף נערות שצריך להתייחס אליהן.

מנחם וגשל: רק אם תהיה הסכמה על המספר שעליו מדובר, ממנו ניתן להתחיל לצאת קדימה.

מנחם וגשל: כל ה-12.5 מיליון, כולם, שחברת הכנסת יעל דיין היתה מעורבת בהשגה שלהם, שהם חצי מהסכום הכולל של 25 מיליון, כולם מיועדים לנושא של נשים ונערות, בוואריאציות כאלה או אחרות.

מנחם וגשל: כולם מיועדים לנושא הזה.

מנחם וגשל: גם אם נתנו שש מיכסות למלכישוע, צבענו אותם כשש מיכסות לנערות, כי רצינו שיהיה ברור שהתקציב הזה היה מיועד לנשים ולנערות.

מנחם וגשל: על פי מה שהתחייבנו, אנחנו פתחנו כרגע את כל המסגרות שמיועדות לנערות על פי ההתחייבות.

מנחם וגשל: אני יכול לומר לכם שאם מדובר על מקלטים לנערות, וחברת הכנסת חוסניה ג'בארה לא נמצאת כרגע, אבל אני רוצה לומר ששר העבודה והרווחה רענן כהן התחייב לפתוח מקלט בדרום, ונפתח מקלט בדרום.

מנחם וגשל: יש מקלט בדרום.

קריאות: ונסגר בירושלים.

מנחם וגשל: הוא התחייב לפתוח מקלט לנערות, ויש מקלט לנערות.

מנחם וגשל: במידה שיהיו נערות ערביות מהדרום שצריכות להגיע לשם, במקלט אנחנו לא עושים את ההבחנה בין נערות יהודיות לנערות ערביות.

מנחם וגשל: נערות ערביות יוכלו להגיע לשם.

מנחם וגשל: אנחנו לקחנו את ההתחייבות לפתוח את המקלט מתקציבנו, לפני שהשגנו את הכסף שעליו מדובר.

תמר גוז'נסקי: לכמה מקומות?

מנחם וגשל: מקלט בדרך כלל מיועד ל-10-12 מקומות, זה מה שמיועד בנקודת זמן, אבל התחלופה שם מאפשרת הרבה יותר נערות בשנה.

מנחם וגשל: דבר שני – התחייבנו לפתוח דירות מעבר.

מנחם וגשל: יש לנו כבר את החלוקה, ואנחנו פותחים אותן.

מנחם וגשל: יהיה לנו ה-25 מיליון או לא יהיו ה-25 מיליון, ברגע שזה נפתח השנה בהיקף של ה-12.5 מיליון, זה מוכרח להיות בשנה הבאה, הוא יכניס את המשרד לגרעון תקציבי, או שיהיו כל ה-25 מיליון.

מנחם וגשל: לגבי ה-25 מיליון, אני רוצה להגיד את המשפט הבא.

מנחם וגשל: לשמחתי הרבה, אני אומר את זה, למרות שאני יודע שאני מצולם.

נעמי חזן: היה גם "צופיה" נדמה לי.

מנחם וגשל: ראש הממשלה באופן אישי מעורב.

מנחם וגשל: אני נשאלתי אתמול על ידי משרד ראש הממשלה בשם ראש הממשלה, האם ה-12.5 מיליון בתקציב 2002 הפכו להיות 25 מיליון.

מנחם וגשל: העברתי את זה למנהל היחידה לתיקצוב , כי לי עדיין אין, אני לא יכול לראות.

מנחם וגשל: אתם לא רואים את ה-12.5 מיליון.

מנחם וגשל: גם כשאמרה חברת הכנסת חוסניה ג'בארה שהיא לא רואה את המקלט לערביות, אין בספר התקציב מקלט לערביות.

מנחם וגשל: סך הכל התקציב למקלטים, כולל את המקלט לנשים הערביות שהיא דיברה עליו שהיא לא רואה אותו - פירסמנו עליו מכרז ולא נמצאה עמותה שתפעיל אותו.

מנחם וגשל: אבל צריך לומר.

מנחם וגשל: חלק גדול - - -

תמר גוז'נסקי: גם את בית רות?

מנחם וגשל: גם בית רות.

מנחם וגשל: חלק גדול מהמאבק שהיה על ה-12.5 מיליון, היה לשדרג את המקלטים -למרות שזה לא נערות זה לגבי נשים - מ-75% השתתפות של הרשויות ל-100%.

מנחם וגשל: ברור לי, שהיום המקלטים מתוקצבים ל-100% והם מתוקצבים גם בשנה הבאה ל-100%.

מנחם וגשל: ברור לי שבמכרזים יהיה הרבה יותר קל לעמותות לגשת ולזכות בעניין מפני שהן לא צריכות להוסיף 25% מתקציבן.

מנחם וגשל: לכן גם אני בטוח שנפתח בשנה הבאה את המקלט לנשים הערביות.

מנחם וגשל: לגבי בית רות.

מנחם וגשל: אני רוצה לומר דבר פשוט.

מנחם וגשל: קודם כל, אני מציע שלא נעשה מלחמות בינינו, אלה כולם עובדים שלנו, ואני מאוד מעריך את העבודה שלהם, ואני חושב שהם עושים עבודה מצויינת, ואת המנהל שלהם אני מכיר מהיום שהתחלתי לעבוד וזה לא לפני שנה.

מנחם וגשל: לא זאת הבעיה.

מנחם וגשל: הבעיה, נכון, היתה תת-תפוסה במקלט במשך הרבה מאוד זמן.

תמר גוז'נסקי: למה?

מנחם וגשל: זאת שאלה.

מנחם וגשל: גם אני שואל את השאלה.

מנחם וגשל: אם יש מצוקה כל כך קשה של נערות במדינת ישראל שזקוקות לפתרונות חוץ-ביתיים, איך יכול להיות שהמקלט הזה עומד חצי ריק?

מנחם וגשל: יכול להיות שזו תוצאה מכך שהרשויות לא מוכנות להשלים את החלק שלהן.

מנחם וגשל: יכול להיות שרשויות מקומיות לא היו כל כך מרוצות מהצורה שהמקלט מתפקד, חלק מהרשויות, וחשבו שזה לא המקום.

מנחם וגשל: יכול להיות שזה רחוק, זה ירושלים, ונצרת אומרת:

מנחם וגשל: אם אני צריכה להפנות לירושלים, יש לי קושי להפנות לירושלים.

מנחם וגשל: לכן, נעשתה חשיבה מסודרת, ואנחנו לא גמרנו אותם, אנחנו גם משתפים את אשלים כרגע בחשיבה.

מנחם וגשל: קודם כל אני אומר, התקציב הזה של המקלט ישנו, הוא עומד לטובת המקלט.

מנחם וגשל: במידה שאנחנו נחליט שהמקלט הזה ייפתח, הוא ייפתח.

מנחם וגשל: אם הוא צריך להיות בירושלים הוא יהיה בירושלים.

תמר גוז'נסקי: מה זה ייפתח?

תמר גוז'נסקי: הוא פתוח.

מנחם וגשל: הוא פתוח.

מנחם וגשל: ויצ"ו חד-צדדית, יום אחד אחרי הצהריים באה ושמה לנו מכתב על השולחן ואמרה: חברים, אנחנו יוצאים מהאפלה.

תמר גוז'נסקי: תוך כמה זמן היא התריעה?

מנחם וגשל: ויצ"ו מדברת על העובדה שהיא לא יודעת אם היא תרצה להמשיך או לא, במשך תקופה ארוכה.

מנחם וגשל: את המכתב שמו לנו לפני פחות מחודש.

מנחם וגשל: אבל אני רוצה לומר לכם, אני לא מצר על העניין הזה.

מנחם וגשל: אני גם אגיד לכם למה אני לא כל כך מצר על העניין הזה.

מנחם וגשל: אם הבית של המקלט בירושלים, כשפתחו אותו, ופתחו אותו לפני הרבה מאוד שנים, מסוגל בתנאים הטובים ביותר לקלוט עד 9 נערות, אני לא בטוח שאני רוצה להמשיך בבית הזה.

מנחם וגשל: אני חושב שמקלט היום צריך להיות במצב שהוא יכול לקלוט 15 נערות.

מנחם וגשל: אני יכול לממן 15 נערות, למה אני יכול לקלוט רק 9?

קריאה: אז אפשר לעבור מבנה, לא צריך לסגור מקלט.

מנחם וגשל: נכון.

מנחם וגשל: אבל כדי לעבור מבנה, אני צריך לעשות את כל הפעולה הנדרשת מהעניין הזה.

מנחם וגשל: אני יכול להבטיח דבר אחד.

מנחם וגשל: אנחנו נעשה את הפעולה הנדרשת במהירות הכי גדולה שאפשר.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להבין.

תמר גוז'נסקי: ב-1 בינואר 2002 בית רות יעבוד או ייסגר?

מנחם וגשל: אני לא יודע אם בית רות יעבוד.

מנחם וגשל: את שואלת אותי אם ב-1 בינואר 2002 יהיה פתרון לאותן נערות שהיום מיועדות לבית רות, והתשובה שלי היא חיובית, כי המקלט בדרום גם הוא לא עומד מלא, ואני יכול להפנות למקלט בדרום נערות.

מנחם וגשל: יש לנו מקלט היום שנפתח בדרום.

מנחם וגשל: יחד עם זה, אני יכול כן להתחייב פה שאם זה לא יהיה ב-1 בינואר 2002, זה יהיה בפברואר 2002.

מנחם וגשל: מקלט לנערות נוסף על המקלט בדרום במדינת ישראל שיעבוד בואריאציה כזו או אחרת, אבל יהיה מקלט לנערות - יהיה.

נעמי חזן: זה מחייב מכרז?

מנחם וגשל: מחייב מכרז.

נעמי חזן: איך תסכים?

תמר גוז'נסקי: היתה שאלה, אם זה מכרז אז איך תספיקו.

מנחם וגשל: אני יכול לענות, אני לא בטוח שהתשובות יהיו סימפטיות לכולן.

מנחם וגשל: אני חושב שאת הדיונים שלנו בבית - תבואו אלי למשרד ונקיים את הדיונים בבית ככל שתרצו.

מנחם וגשל: זה לא הפורום להתחיל, כי אני גם יודע לענות.

מנחם וגשל: אני מזמין אתכן לדיון.

תמר גוז'נסקי: מה נעשה עם המכרז?

מנחם וגשל: לשאלתך, חברת הכנסת חזן.

מנחם וגשל: הסיבה מבחינתי לא לפתוח אותו ב-1 בינואר היא לא בגלל בעיית המכרז.

מנחם וגשל: היום, בתנאים מחמירים, כשיש לי בעיית חירום, תוך 45 יום אני יכול לגמור תהליך מכרזי.

מנחם וגשל: מבחינתי, כל פרסום המכרז מוכן.

מנחם וגשל: יש לי את המכרז מוכן אצלי.

מנחם וגשל: השאלה היחידה שאני שואל את עצמי, היא השאלה שאתן שאלתן, ואני כמנהל אגף שואל את השאלה, למה במשך שנים, וזו לא בעיה של העובדות כאן, אבל זאת שאלה שצריכה להישאל, למה במשך שנים המקלט הזה עמד בחצי מהתפוסה שלו, ואנחנו השלמנו את כל הנערות שלא היו, בכסף.

מנחם וגשל: פירושו של דבר, שבמקום שנערה במקלט עולה היום 8,500 שקל לחודש, נערה עלתה 17,000 שקל לחודש.

מנחם וגשל: אני חושב שהיום מצב המצוקה של טיפול בנערות בישראל, מחייב אותי לשבת לעשות חשיבה נוספת, האם אני רוצה לפתוח את המקלט בצורה כזו או בצורה קצת אחרת, כדי לענות לצורך של יותר נערות.

מנחם וגשל: זה הכל.

מנחם וגשל: את כל היתר אני מציעה שנעשה במשרד העבודה והרווחה.

מנחם וגשל: עוד שתי הערות קצרות.

מנחם וגשל: ראשית, אמרתי את זה בוועדה למעמד האישה ואני אומר את זה גם כאן, לשאלת המכרזים, זו לא שאלה שצריכה להיות מופנית אלינו.

מנחם וגשל: חברת הכנסת יעל דיין היתה מעורבת איתנו לאורך כל התהליך.

מנחם וגשל: המשנה ליועץ המשפטי לממשלה נדרש לעניין ונתן החלטה חד-משמעית.

מנחם וגשל: כשהמדינה שילמה 50% היא יכלה לפטור ממכרז.

מנחם וגשל: כשהמדינה משלמת 100%, חוק המכרזים שהכנסת הזאת חוקקה אותו מחייב אותנו לצאת למכרז.

מנחם וגשל: זו לא בעיה שאני צריך לענות עליה למה אני יוצא למכרז, גם לי יותר נוח בלי מכרז.

מנחם וגשל: שנית, אני רוצה לענות למייק נפתלי.

מנחם וגשל: לשאלה שאין אסטרטגיה, קודם כל אני חופר בעניין הזה, השאלה רק מה זו אסטרטגיה.

מנחם וגשל: אסטרטגיה זו מלה נורא גדולה.

מנחם וגשל: לשאלה אם תשאלו אותי, האם אני מעדיף טיפול קהילתי על טיפול חוץ-ביתי, אני מודיע לכם חד-משמעית שכן.

מנחם וגשל: אם שואלים אותי, מה יותר חשוב לעשות, פעולות מניעה או פעולות אחר כך של טיפול בחירום, התשובה היא ברורה ואנחנו כבר לא אתמול התחלנו לדבר על הדברים האלה.

מנחם וגשל: כאשר מדובר היום בתקציב לפתח יותר בתים חמים ויותר דירות מעבר ויותר מועדונים בקהילה כדי לטפל בנערות כשהן עדיין בבית, התשובה היא ברורה, היא גם עולה פחות והיא גם מטפלת ביותר אוכלוסייה.

מנחם וגשל: הנקודה היא שעל הרצף הכולל צריך לבנות רצף של שירותים שיוכל להתמודד עם העניין.

מנחם וגשל: אנחנו יודעים מהו הרצף.

מנחם וגשל: אני לא מתנגד לכל הגופים הציבוריים שרוצים להצטרף לעניין הזה ולחשוב, רק דבר אחד אני מבקש, ובזה אסיים.

מנחם וגשל: כאשר יושבים גופים ציבוריים כמו שמייק אמר, אנחנו כגופים ציבוריים רוצים לשבת ולקבוע ולא בהכרח הממשלה תוביל בעניין, אני כבר מסכים להיכנס לדיון.

מנחם וגשל: אני רק רוצה דבר אחד, שעל ההחלטות שיחליט הפורום הזה, גם אם יחליטו מי מממן אותו, אם בסוף הדיונים האסטרטגיים האלה תהיה תשובה שאנחנו הגופים הציבוריים החלטנו והממשלה תממן, אז שישאירו לממשלה לצרף את הגופים הציבוריים לדיונים האלה, ואני עושה את זה ברצון רב.

מנחם וגשל: כולם יודעים, עבודה מערכתית היא בראש מעייניי.

יעל דיין: לא קיבלנו תשובה על הכסף.

תמר גוז'נסקי: מר וגשל, כמה שאלות.

תמר גוז'נסקי: אני מחזיקה קטע מפסק דין של בית משפט השלום לנוער מהשנה.

תמר גוז'נסקי: לא ייתכן שנערה בהתדרדרות קשה, במשבר, תיאלץ להמתין חודשים להשמה במסגרת שיכולה להגן עליה.

תמר גוז'נסקי: אלה פסקי דין שחוזרים ונשנים.

תמר גוז'נסקי: אביא דוגמה אחרת.

תמר גוז'נסקי: מנהל היחידה לרווחת הנער והנערה בבת-ים פונה במכתבים - המכתב הוא מיולי, אני לא יודעת אם משהו השתנה עד היום – ומספר שבטיפול היחידה בבת-ים 17 נערות שיש צורך מיידי בהוצאתן, ויש תיאורים של הנערות.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להבין מדוע הנערות האלה לא הגיעו למקלט בירושלים?

מנחם וגשל: אלה לא נערות שמיועדות למקלט.

מנחם וגשל: יגאל סמוך כותב, ואפשר לשאול אותו, הוא מדבר על נערות שצריכות להגיע לצופיה, נערות שנמצאות בהתדרדרות קשה, נערות שנמצאות במצב קשה.

מנחם וגשל: יגאל מדבר על המצוקה שלו.

מנחם וגשל: אני אומר כאן, ובוועדה למעמד האישה כבר העליתי את זה יותר מפעם, יש היום 180 נערות שממתינות לכניסה לצופיה.

מנחם וגשל: דרך אגב, במסגרת ה-12.5 מיליון, קיבלנו שם 24 מכסות כדי להפעיל בצופיה.

מנחם וגשל: שר האוצר פעמיים קבע איתנו דיון בצופיה, לבוא לצופיה לראות, כי צריך לעשות את הפינוי המהיר שם.

מנחם וגשל: הוועדה המקומית מוכנה.

מנחם וגשל: אני מאוד מקווה ששר האוצר יצטרף לשר העבודה והרווחה, שהזמין אותו לביקור מהיר.

מנחם וגשל: יש לנו את המכסות, יש לנו את הקונספט.

יעל דיין: שייראו שקופיות.

יעל דיין: אם אין זמן לביקור אז לא רואים?

מנחם וגשל: מסתבר שגם שר העבודה והרווחה התחיל לקדם את העניין במהירות כשהוא הגיע לצופיה וראה כמה נערות שם.

תמר גוז'נסקי: לא קיבלנו תשובה מה קרה עם ה-15 מיליון.

יעל דיין: לפני התקציב פניתי לראש הממשלה ולמשרדו, אם הוא תקין לכל מי שצריך, לגבי ה-25 מיליון.

תמר גוז'נסקי: אני ראיתי בבסיס התקציב שזה גדל רק ב-10 מיליון.

תמר גוז'נסקי: לכן אני שואלת למה לא 25 מיליון?

מנחם וגשל: אני עניתי קודם, אני עונה עוד פעם.

מנחם וגשל: ראש הממשלה, בפגישה שהיתה לנו אצלו, ביחד עם חברת הכנסת - - -

תמר גוז'נסקי: אבל אתה מאשר את העובדה שכיום זה לא קיים בבסיס התקציב?

מנחם וגשל: אני עוד לא יודע.

תמר גוז'נסקי: מה אתה לא יודע?

תמר גוז'נסקי: זה מונח על שולחן הכנסת מ-31 באוקטובר.

מנחם וגשל: אני לא יכול לראות, כי אין לי את התקנות.

מנחם וגשל: יכול להיות שחלק מהכסף הזה הם כבר הכניסו לתוך התקנות הקיימות שלנו.

מנחם וגשל: אני לא יודע היום להגיד לך, כי אם למשל את דירות המעבר הם החליטו להכניס לתוך התקנות, אז אני אחר כך צריך להפריד אותו ולצרף אותו.

מנחם וגשל: אני אומר לך כאן חד-משמעית, אני מסתמך בכל הבנייה לנערות במצוקה, וזהו הדיון, כאילו יש לי 25 מיליון.

תמר גוז'נסקי: מר וגשל, אנחנו מבקשים ממך לקבל תשובה בכתב מה קרה עם ה-25 מיליון.

תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, מאחר שאנחנו מוצאים בתקציב רק 10 מיליון, אנחנו מבקשים לדעת איפה ה-25 חבויים, אם אכן הם חבויים באיזה מקום שאנחנו לא גילינו אותו, כי אני מוכרחה לומר שאני לא ראיתי שום סעיף אחר שעוסק בנערות במצוקה שהוא כן גדל.

תמר גוז'נסקי: הטיפול בנשים ונערות במצוקה זה הסעיף.

מנחם וגשל: אני עניתי לחברת הכנסת חוסניה ג'בארה שהיתה כאן קודם.

מנחם וגשל: היא שאלה אותי לגבי הטיפול בנערות, היא הפנתה אלי את השאלה ועניתי לה בכתב.

מנחם וגשל: אני רוצה לומר את הדבר הזה.

מנחם וגשל: פתחת את הדיון, ואני חושב שגם נכון, בכך שיש העדפה לנערים על פני נערות.

מנחם וגשל: אנחנו עשינו העדפה הפוכה.

מנחם וגשל: לקחנו מוסד הגליל לנערים בעכו והמרנו אותו למוסד לנערות, ועברנו נתיב ייסורים שלם, כדי שיהיה פעם אחת במדינת ישראל מוסד אחד לנערות במצוקה, כי אין אף מוסד אחד טיפולי לנערות במצוקה.

מנחם וגשל: אני מדבר על ערביות כרגע.

מנחם וגשל: כשגמרנו את התהליך הזה, הסתבר שראש עיריית עכו, בלחץ של המגזר הערבי, החליט שמוסד הגליל יהפוך להיות בית ספר ולא יהיה מוסד טיפולי.

מנחם וגשל: ואני שואל, אם המגזר הערבי כל כך חרד לנושא של נערות במצוקה, איך הפך להיות מוסד טיפולי לבית ספר?

תמר גוז'נסקי: קודם כל, אני לא יודעת מי לחץ על מי, ואני לא יודעת איך החליטו על כך.

תמר גוז'נסקי: אבל העובדה המדהימה במדינת ישראל, היא שיכול משרד ממשלתי לקבל החלטות, ויכולה אחר עירייה להפוך את ההחלטות על פיהן.

תמר גוז'נסקי: אני מכירה את זה בוקר צהריים וערב.

תמר גוז'נסקי: אני מכירה את זה גם כשעירייה מקבלת כסף לפרוייקט, למשל של מחשבים לילדים, והיא מחליטה שהיא רוצה לקחת את הכסף הזה ולהשקיע אותו באיזה היכל תרבות.

תמר גוז'נסקי: אז מפעל הפיס אומר: אה, זה מה שאתם צריכים?

תמר גוז'נסקי: היכל תרבות?

תמר גוז'נסקי: בסדר, שיהיה היכל תרבות.

תמר גוז'נסקי: אז לילדים לא יהיו מחשבים, מה זה חשוב.

תמר גוז'נסקי: ילדים יכולים גם לחיות בלי מחשבים.

תמר גוז'נסקי: כך קורים דברים בלתי יאומנו.

תמר גוז'נסקי: לכן אנחנו חוזרים לאיזשהו מצב שבו בעצם יד ימין עושה מה שהיא חושבת, ויד שמאל עושה מה שהיא חושבת, והתוצאה היא שילדים ונערות ונערים הם נמצאים בסוף התור מכל מיני סיבות.

תמר גוז'נסקי: ומה לעשות, שהטיפול בנערים, ובמיוחד בנערות במצוקה, עדיין לא יוקרתי.

תמר גוז'נסקי: אין לו חשיפה כזאת, אין לו רייטינג כזה גבוה בחברה הישראלית.

תמר גוז'נסקי: באיזשהו מקום, נערות במצוקה מואשמות בזה שהן אחראיות להתדרדרות של עצמן.

תמר גוז'נסקי: באיזשהו מקום, מקורבן הן הופכות להיות בעצם אחראיות לכך שהן הגיעו לאן שהגיעו, ובעצם הן נתפסות כמי שהוציאו את עצמן מהחברה, אז בבקשה, תישארו בשוליים.

תמר גוז'נסקי: אין את התחושה הזאת של הדחיפות.

תמר גוז'נסקי: יש גם הדעה האיומה והנוראה שחבל על הזמן.

תמר גוז'נסקי: אם היא כבר התדרדרה, אז חבל על הזמן, הרי ממילא לא נוציא אותה משם.

תמר גוז'נסקי: אז שתישאר, וחייה יגמרו כפי שיגמרו.

תמר גוז'נסקי: התפיסה הזאת הנוראה והאיומה מחלחלת להרבה מאוד רבדים.

תמר גוז'נסקי: אני לא יכולה להגיד לך תשובה מדוע ראש עירייה זה החליט כך וראש עירייה אחר החליט כך.

תמר גוז'נסקי: באיזשהו מקום, השירות צריך להיות ממלכתי ובאיזשהו מקום אתם צריכים כנראה להתנתק מהתלות הזאת בעיריות.

תמר גוז'נסקי: אתם צריכים להתנתק מהעובדה הזאת שראש עירייה יכול להחליט שנערות - וזה מזכיר לי סיפור ישן מאוד על עכו.

תמר גוז'נסקי: כאשר הציעו לעכו עובדת לנערות במצוקה, אמרו לה בעיריית עכו שלא צריך עובדת לנערות במצוקה, כי בעכו כידוע אין נערות במצוקה, ולכן לא צריך עובדת לנערות במצוקה.

תמר גוז'נסקי: לכן, אם פונים לרשות המקומית, לסדר העדיפויות שלה, ולסדר החובות שלה והגרעון שלה וכו', היא חושבת שזו בעיה של מישהו אחר.

תמר גוז'נסקי: אנחנו פה בבעיה מאוד רצינית, כי אם נערות לא מגיעות למקלט, כי ראש עיר א' או ב' או ג' לא משלם את ה-25%, והנערה הזאת ממשיכה להתדרדר בגלל ה-25% האלה, אז באיזשהו מקום אנחנו כחברה נוהגים באופן נפשע.

תמר גוז'נסקי: נגיד שנזרוק את הבעיה לפיתחו של ראש העיר, נו, הנערה מזה לא תיוושע.

תמר גוז'נסקי: לכן יש לנו פה בעיה.

יגאל סמוך: אני רוצה להעלות את המצוקה שלנו, של העובדים בשטח.

יגאל סמוך: אני מנהל יחידה של נערים ונערות, אבל היום הדגש הוא על הנערות, והמצוקה היא מאוד קשה, ובמיוחד בשנים האחרונות, לא דיברו על כך מספיק היום פה, בנושא של נערות עולות מארצות חבר העמים.

יגאל סמוך: המצוקה שם היא מחרידה, היא לא קשה, כבר אי אפשר להתמודד עם זה.

יגאל סמוך: נערות בנות שלוש עשרה וחצי, ארבע עשרה, שמוכרות את גופן תמורת שקלים בודדים, על ידי ניצול של אנשים מבוגרים שמנצלים אותן יום יום.

יגאל סמוך: אנחנו נמצאים בחוסר תקנים.

יגאל סמוך: אין לנו תקנים להתמודד.

תמר גוז'נסקי: כמה תקנים יש ליחידה שלך?

יגאל סמוך: לי יש ארבעה תקנים לטיפול בנערות.

תמר גוז'נסקי: לכמה נערות אתה חושב?

יגאל סמוק: אנחנו היום מתמודדים עם 348 נערות.

תמר גוז'נסקי: אלה הנערות הידועות, שלא לדבר על הלא ידועות.

יגאל סמוק: אני חושב שהנערות הקשות במיוחד מוכרות לנו.

יגאל סמוק: אנחנו היום לא מספיק עושים מניעה, ואין לנו יכולת להתמודד.

תמר גוז'נסקי: האם 350 הנערות האלה הן לא לומדות כולן?

יגאל סמוך: לא.

יגאל סמוך: רובן יכול להיות שכן לומדות.

יגאל סמוך: יכול להיות שיש 20-30 נערות שלא נמצאות.

יגאל סמוך: ישנן הרבה שרשומות במסגרות, אבל מבקרות אחת לכמה זמן, לך תדע מה.

יגאל סמוך: גם לא מפנים אותן מבתי הספר, כי בתי הספר מרוויחים כסף טוב על זה.

תמר גוז'נסקי: לא מוחקים אותן מהרשימה.

יגאל סמוך: לא מוחקים אותן מהרשימה.

יגאל סמוך: למה למחוק?

יגאל סמוך: אנחנו נמצאים במצוקה, שישנן נערות שחייבים לשים אותן במסגרות של צופיה, של מסילה, להרחיק אותן להגנתן, כאשר הן מתנגדות לצאת לשם.

יגאל סמוך: מי תרצה ללכת לצופיה ולמסילה?

יגאל סמוך: למרות שאחרי שהן נמצאות שם, הן מתות להיות שם.

יגאל סמוך: זה אבסורד באיזשהו מקום, אבל התנאים הם כל כך טובים וההתייחסות היא כל כך טובה.

יגאל סמוך: הרבה נערות, אחרי שיצאו מצופיה, באו אלינו וביקשו אותנו להחזיר אותן לצופיה.

יגאל סמוך: אנחנו נמצאים במצב שנערות כאלה מסתובבות, גוררות אחריהן נערות אחרות.

יגאל סמוך: אנחנו מדברים על ילדות בנות 13.5-14-15 שאין לנו מה לעשות איתן.

יגאל סמוך: יש בהחלט שינוי חיובי בנושא התקציבי.

יגאל סמוך: השנה לעומת שנים אחרות, בהחלט הגיע לנו תקציב קצת יותר גדול ממה שקיבלנו ובזה נעשה המון.

יגאל סמוך: דירת מעבר ובית חם וארבע מועדוני נערות, ואין ספור תכניות בתוך הקהילה.

יגאל סמוך: אנחנו לא מדברים על הנערות שאפשר להתמודד, ויש מה לעשות איתן.

יגאל סמוך: הבעיה שלנו היא עם אלה שחייבים לתת להם מענה אחר.

יגאל סמוך: שנבין טוב, זו לא בעיה של בת-ים, שנינו מבת-ים, אבל זו לא בעיה של בת-ים.

יגאל סמוך: זו בעיה של כלל הארץ.

יגאל סמוך: לדעתי, לא קורה כלום.

יגאל סמוך: צר לי, אני מחזיק מכתבים, יש לי מין נוהל, ברגע ששרים נכנסים לתפקיד, אני מוציא להם מכתב.

יגאל סמוך: אז יש לי פה מכתב שהופנה ב-10.2.2000 ליולי תמיר, לשרנסקי, לשר אלי ישי.

יגאל סמוך: למען האמת, לא קיבלתי שום מענה מאף אחד מהם.

יגאל סמוך: יש מכתב מה-28.6.2000 לשר אלי ישי על המצוקות, על מה שקורה.

יגאל סמוך: בסך הכל לא קיבלתי שום מענה.

יגאל סמוך: ב-4.7.2001 נשלח המכתב האחרון לאחר שהגיעו פקידות הסעד שלי - גם אני פקיד סעד לחוק הנוער - הגיעו אלי ואמרו לי: הנה, השופט, ומה שציטטת זה מכבוד השופט שיינפלד.

יגאל סמוך: אנחנו נמצאים במין מצב שאנחנו פונים לבית המשפט, ובית המשפט אומר לנו: מה אתם רוצים, אין לכם תכניות.

יגאל סמוך: אנחנו חייבים לבוא לבית המשפט עם תכניות, ואין לנו תכניות.

יגאל סמוך: זו בעיה מאוד מאוד קשה.

תמר גוז'נסקי: אני מאוד מודה לך.

תמר גוז'נסקי: נמצאת איתנו גלית אסור מהמשרד לביטחון פנים.

תמר גוז'נסקי: בבקשה.

גלית אסור: הרבה להוסיף על המצוקה הקשה של הנערות שצויינה פה - - -

תמר גוז'נסקי: איפה אתם פוגשים אותן?

גלית אסור: אנחנו פוגשים אותן בכל מקום.

גלית אסור: נערות שמודיעים לנו על כך שהן נעדרות, אנחנו מחפשים אותן 4-5-6 ימים, מוצאים אותן, והן מגיעות אלינו למשרד, לתחנת המשטרה.

גלית אסור: מתקשרים לגורם טיפולי להפנות אותן למישהו, ואם אפילו נוסעים לקחת את הנערה לאותו פקיד סעד למשרד, או לאותו גורם בעירייה, אין טיפול מיידי לאותה נערה, ואז היא נשלחת הביתה, בעצם זה לרחוב, ושוב היא נעדרת, ושוב אנחנו מחפשים אותה.

גלית אסור: כך הסיפור חוזר חלילה.

תמר גוז'נסקי: בכמה נערות כאלה אתם פוגשים בשנה, בערך?

גלית אסור: אין איתי נתונים מדוייקים של נערות, לכן אני לא רוצה לנקוב פה במספרים, אבל המון.

גלית אסור: מדובר בין 4 ל-7 נערות ביום שמגיעות אלינו, שמשתוקקות לסיוע.

גלית אסור: יש המון אירועים שאמהות מתקשרות לתחנת המשטרה ואומרות: בואו תעשו משהו, הילדה שלי שוכבת פה בבית.

גלית אסור: אין לי מה לעשות איתה, ואז באמת לוקחים - אין טיפול.

גלית אסור: הם פונים אלינו, כאילו המשטרה היא בעצם הגורם הטיפולי, כי אין להם למי לפנות.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה לך.

תמר גוז'נסקי: אפשר להתייחס, כל מי שרוצה בזמן שנשאר לנו.

יעל דיין: אני מתנצלת שאני צריכה לצאת, כי עיריית חיפה מקדימה את כולנו ופותחת את שבוע המאבק באלימות היום.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה לך.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר שיש לנו בערך עוד 20 דקות, אז בקצרה כל מי שרוצה להגיב.

תמר גוז'נסקי: גברת רונית לב-ארי, בבקשה.

רונית לב-ארי: אני מברכת על הישיבה הזאת.

רונית לב-ארי: כמנהלת הרשות לקידום מעמד האישה, אמרתי בזמנו לחברת הכנסת יעל דיין שהייתי רוצה שהרשות תיקרא:

רונית לב-ארי: הרשות קידום מעמד האישה והנערה.

רונית לב-ארי: מתחילת הקדנציה התחלתי במהלך של הקמת צוות היגוי שנמצא בתהליך.

רונית לב-ארי: בתוך צוות ההיגוי לד"ר מייק נפתלי יש גם נציגה של על"ם, והרעיון של לשים מסביב לשולחן, דווקא כמשרד ראש הממשלה אין מה לעשות, אנחנו ממשלתיים בעניין הזה.

רונית לב-ארי: אני באה מבחוץ, ועכשיו אני בפנים – מנעמ"ת לממשלה.

רונית לב-ארי: יצרנו צוות היגוי רחב עם נציגות של משרד החינוך, משרד הרווחה, משטרת ישראל.

רונית לב-ארי: הקצינה שדיברה כרגע, גלית, היא חברה בצוות, ומטרתו של הצוות להציף את העניין.

רונית לב-ארי: לקחנו את הסיסמה של היום נערה מחר אישה, כי רצינו להתייחס לנערות בכלל.

רונית לב-ארי: גברת חיותה שנבל גם חברה בוועדה הזאת, שמקיפה את כל הגורמים.

רונית לב-ארי: אין ספק שזו החולייה הכי חלשה, ואני מצטערת שאין פה את נציגות משרד האוצר.

רונית לב-ארי: מדברים עם השרות לנשים, עם אגף תקום, שמתמודד, ואני פה לא הדוברת של משרד העבודה והרווחה.

רונית לב-ארי: הוא מתמודד בשיניים עם הנושא הזה, מתוך איכפתיות אמיתית.

רונית לב-ארי: אני חושבת שאם נדבר על התקציבים, על סדר העדיפויות בנושא הזה, לצערנו הרב, סדר העדיפויות הוא לא כמו שהיינו רוצים.

רונית לב-ארי: מי שלא צועק, מי שחלש, מי שפגוע ופוגע בעצם בעצמו, שאלה הנערות, קולן לא נשמע.

רונית לב-ארי: לגבי העבריינים הצעירים שאני גם רוצה שהם ישוקמו, שרות מבחן לנוער מטפל בנערים, וצריך שיטפל.

תמר גוז'נסקי: אבל הם גונבים רכב.

תמר גוז'נסקי: זה משהו אחר.

רונית לב-ארי: זה העניין, הם עושים כל מיני דברים.

רונית לב-ארי: אבל צריך לזכור שמדובר בנוער.

רונית לב-ארי: העבריינים הם נערים, הפגועות הן נערות.

רונית לב-ארי: אם בשבוע מסויים ראיתי שתי הצגות, אחת על מחלקה פסיכיאטרית ואחד על רצח נהג מונית , רוצחי נהג המונית היו נערים, ובמחלקה הפסיכיאטרית היו נערות שניסו להתאבד והיו בולמיות, אנורקסיות, וכו'.

רונית לב-ארי: אני חושבת שהחברה הישראלית תעשה סדר עדיפות אחר.

רונית לב-ארי: צריך לקום קול זעקה, כי החוליה החלשה ביותר הן הנערות.

רונית לב-ארי: מבחינת הרשות, אנחנו התייחסנו גם לנערות מכורות לסמים שיש מקום להתייחסות מיוחדת לנושא, ויש היום מודעות יותר גדולה.

רונית לב-ארי: בכלל, להציף את הנושא הזה ולהביא אותו למודעות הציבור.

רונית לב-ארי: אני חושבת שהישיבה הזאת היא התחלה.

עדנה שיטרית: אני מרכזת ומדריכה פקידי סעד לחוק נוער בנס-ציונה.

עדנה שיטרית: יש לי כמה הערות בעניין הזה.

עדנה שיטרית: קודם כל, כמו שנערה הופכת לאישה, הנערה הזאת פעם היתה ילדה.

עדנה שיטרית: כשהיתה ילדה, היה הרבה הרבה יותר קל לטפל בה, גם מבחינת עומק המצוקה - -

תמר גוז'נסקי: בסוף נגיע לגן הילדים.

עדנה שיטרית: בסיכומו של עניין, הילדה הזאת הופכת לנערה, שהופכת לאישה שיולדת ילדים, וכך אנחנו מקבעים את מעגל המצוקה הזה.

עדנה שיטרית: אין מספיק התייחסות בכלל לנושא ילדים.

עדנה שיטרית: כמובן, כאשר הילדים האלה הופכים להיות נערים ונערות, הרבה הרבה יותר קשה לטפל בהם, הרבה יותר יקר.

עדנה שיטרית: עוצמת הפגיעה היא הרבה יותר קשה וגם הסיכוי לשיקום הוא קטן.

עדנה שיטרית: מה שבעצם אומר, שצריך הרבה יותר משאבים לילדים.

עדנה שיטרית: אין כוח אדם.

עדנה שיטרית: אני מאוד מסכימה עם מה שגלית אומרת, שאין כוח אדם.

עדנה שיטרית: אנחנו עובדים יום ולילה, פשוט כשם שזה נשמע, יום ולילה, ולא מצליחים להתקיף את הבעיה.

עדנה שיטרית: יש עוד עניין, ש-200 התקנים המפורסמים שהוקצו, הם במפורש לא לנושא של ילדים בסיכון, אולי מקצתם.

עדנה שיטרית: מדובר על תקנים שמיועדים גם לקשישים, גם להתנדבות, וכו'.

עדנה שיטרית: אין הקצאה - - -

מנחם וגשל: 20 מתוכם הוקצו למשל לנערות במצוקה, וזו פעם ראשונה שהמשרד הכתיב דרך מנהלי המחוזות לרשויות המקומיות, צביעה של תקנים לטובת נערות במצוקה.

עדנה שיטרית: אני יודעת שזה נתון לשיקול דעת של מנהלי המחלקות.

עדנה שיטרית: דבר נוסף, הוא התסכול שנובע מהמאבק בין הרשויות המקומיות למשרד הרווחה.

עדנה שיטרית: מה שקורה, אנחנו מרגישים כמו ילדים להורים גרושים שרבים על המזונות מי משלם, ובסיכומו של עניין זה על הגב של הילדים, זה הגב שלנו.

עדנה שיטרית: זה מגיע למצבים אבסורדיים ממש, ואם זה לא היה כל כך עצוב זה היה מגוחך.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה.

גלית גז: אני עובדת נערות בכרמיאל, ומייצגת את כל עובדות הנערות, אני מאמינה.

גלית גז: רציתי לחדד שתי נקודות שלא מספיק דובר עליהן פה.

גלית גז: ראשית, קיימת מגמה בתקופה האחרונה של יותר נערות בורחות מהבית, שלא מוכנות לפתרונות שיש לנו להציע, כמו המקלט, וזה אולי עונה לשאלה למה הן לא באות למקלט, כי זה מרצון.

גלית גז: אם המצב שלהן מאוד קשה, הן נכנסות לרשימת ההמתנה של צופיה וזה כידוע יכול להיות - - -

תמר גוז'נסקי: למה הן לא רוצות ללכת למקלט?

גלית גז: זה רחוק.

גלית גז: אם אני מדברת על היישוב שלי, זה רחוק, זה סגור, זה לא משהו פתוח כמו הבית למשל.

גלית גז: זה מפחיד וזה מנתק אותן לגמרי ממערכת התמיכה שלהן בקהילה.

תמר גוז'נסקי: אם הן יהיו בצופיה, הן לא יתנתקו ממערכת התמיכה בקהילה?

גלית גז: צופיה זה לא בהכרח מרצון.

גלית גז: צופיה אפשר עם צו בית משפט.

קריאה: גם למקלט אפשר להביא בצו בית משפט.

קריאה: זאת אומרת, אם לא מביאים אותן בצו בית משפט למקלט בגיל 13, אז בגיל 15 יהיה צו בית משפט - - -

עדנה שיטרית: אבל היום הצווים תקפים מיום היכנסו, כי זה ברור שאין מקום, אז נותנים צו על עיוור.

תמר גוז'נסקי: רגע, אנחנו מנסות להבין.

תמר גוז'נסקי: מגיעה נערה במצוקה ואת מציעה לה פתרונות, היא אמורה לבחור, כל זמן שזה עוד לא בכפייה.

גלית גז: לא תמיד היא יכולה לבחור.

גלית גז: יש מקרים שפונים לבית משפט ומוציאים צו.

תמר גוז'נסקי: נגיד שאנחנו מדברים בנערה שאתן לא חושבות שהיא במצב שצריך להביא את המקרה שלה לבית משפט.

תמר גוז'נסקי: מה את יכולה להציע לה?

תמר גוז'נסקי: היא הגיעה אליך, היא במצוקה, מה את מציעה לה?

גלית גז: יש פנימיות, יש הוסטלים, יש משפחות אומנה, יש במרכאות, מכיוון שלא תמיד זה מתאים לאותה נערה.

גלית גז: יש שתי אפשרויות.

גלית גז: או שהנערה מתנגדת לפתרון, ואז נוצר מצב שהיא מסתובבת ברחובות.

גלית גז: אם אנחנו לא רואים לנכון שהיא בסיכון כזה שאפשר לכפות עליה פתרון, אז היא בעצם מסתובבת ברחוב.

תמר גוז'נסקי: האם ההתנגדות הזאת היא כבר בגיל 13 או רק מתגבשת בגיל 15?

תמר גוז'נסקי: גם צעירות מאוד בנות 13 מודעות לזכות שלהן להתנגד?

גלית גז: כן.

גלית גז: נקודה משמעותית היא שהרבה פעמים הנערה מבקשת פתרון בעיר מגוריה, מכיוון שהיא לומדת שם.

גלית גז: אם מדובר על נערות בוגרות יותר - - -

תמר גוז'נסקי: למשל משפחה אומנה בעיר מגוריה.

גלית גז: כן, או דירת קלט, או איזשהו פתרון - - -

תמר גוז'נסקי: אבל משפחה אומנה זה הרבה יותר זול מאשר צופיה.

גלית גז: אבל אין.

גלית גז: יש מחסור.

חיותה שנבל: הדיון הזה הוא מאוד מבורך, והגיע הזמן שהנושא של נערות במצוקה במדינת ישראל יהיה בסדר היום הלאומי.

חיותה שנבל: כמו שהגענו למצב של נשים מוכות, היום הגענו לשלב שנערות צריכות להיות בזה, וחבל לחזור על הדברים.

חיותה שנבל: יש מספר נושאים שהם בעצם מאוד מקצועיים וברורים.

חיותה שנבל: אנחנו היום נמצאים במצב שאנחנו חייבים לפתח יותר ויותר סוג של מענים מאוד דיפרנציאליים, מאוד ייחודיים, כמו תפירה עילית לנערות במצבים מסויימים.

חיותה שנבל: כאשר מדברים היום על הנערות, זו לא הבחנה דווקא של הגיל, זו שאלה של מצבה של אותה נערה.

חיותה שנבל: מושג המקלט שעלה כאן לדיון והוויכוחים סביבו - מקלט זה בסופו של דבר מסגרת, שכן הנערה צריכה לשתף פעולה גם במצבים הקשים ביותר.

חיותה שנבל: המקלטים לנערות במצוקה במתכונת הנוכחית לא הוכרזו, ואנחנו גם לא מעוניינים שהם יוכרזו, כמסגרות מעולות.

חיותה שנבל: לכן, צריכה להיות איזושהי רמה של שיתוף פעולה של נערה.

חיותה שנבל: יש נערות שמבחינת הבעיות המאובחנות שלהן, המקלט מתאים להן.

תמר גוז'נסקי: כמה נערות במצוקה בטיפול שלכן נמצאות במשפחה אומנה?

חיותה שנבל: יחסית מעט מאוד.

חיותה שנבל: אנחנו עשינו את הניתוח לפני מספר שנים, כאשר קיבלנו החלטה על הקמת מקלטים מוסדיים כפי שיש לנו היום, שמשפחות אומנה לא יכולות לתת את המענים לנערות במצבים האלה שהן צריכות לצאת מהבית.

חיותה שנבל: אבל עדיין יש פה ושם נערות שכן צריכות לצאת מהבית, אבל באמת צריכות את אותה מסגרת משפחתית מתאימה.

חיותה שנבל: ואם נמצאת משפחה אומנת מתאימה לאותה נערה, ויש את החיבור בין שניהם, אז יש בוודאי קבוצת נערות, אין לי כרגע מספר, שהן כן נמצאות במשפחות אומנה.

חיותה שנבל: אבל זו לא המסגרת המתאימה לנערה מתבגרת, זה הרבה יותר מתאים לילדים צעירים, לילדים קטנים, ששם המודל של אמא, אבא, עוד ילדים, זה מאוד מתאים.

חיותה שנבל: היום יש בערך 3-4 מסגרות כאלה של מעון משפחתי קטן, שזה גם איזה סמי-מודל של משפחה אומנת.

חיותה שנבל: אבל משפחה שמחזיקה בין 7 ל-8 נערות, אבל עם הרבה מאוד תשומות טיפוליות, שלמעשה, בדיוק כמו שבשרות לנערה במצוקה - - -

תמר גוז'נסקי: כמה נערות מסודרות בבתים כאלה?

חיותה שנבל: יש כיום מקסימום כארבעה מעונות משפחתיים - - -

תמר גוז'נסקי: ארבע כפול שבע?

חיותה שנבל: בין 7 ל-8 נערות, זה המקסימום.

תמר גוז'נסקי: 30 נערות?

חיותה שנבל: כן, מפני שזו מסגרת יחסית יקרה מאוד - - -

תמר גוז'נסקי: יותר יקר מצופיה?

תמר גוז'נסקי: חיותה שנבל: מבחינת העלות האופטימלית, אני לא יכולה לעשות את ההשואה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו כשרות לא אחראים על הפעלת המעונות המשפחתיים.

תמר גוז'נסקי: היום שרות ילד ונוער נכנס עם איזושהי שותפות, כאשר היתה יוזמה במקום אחד של מנהלת יחידה שמאוד דחפה ולחצה את זה.

תמר גוז'נסקי: כשרות לא היה לנו תקציב לצורך ההפעלה של מסגרת מסוג כזה, לכן לא יכולנו להיכנס לזה.

תמר גוז'נסקי: שמענו קודם ממר וגשל שהמדיניות של המשרד, ובצדק, היא למצוא פתרונות בקהילה עד כמה שניתן.

תמר גוז'נסקי: אני מדברת על אותן נערות שההתדרדרות שלהן קשורה בצורה כזאת או אחרת על נתק או בתקשורת המשפחתית, ועל עימותים עם ההורים בדרך כזו או אחרת.

תמר גוז'נסקי: בעצם המשפחה לא יכולה לתפקד בשל כל מיני סיבות כאותה מסגרת תומכת לאותה נערה, וכשהיא נקלעת לאותן מצוקות, היא לא מוצאת בבית את התמיכה.

תמר גוז'נסקי: ולהיפך, היציאה החוצה לכל מיני התנהגויות פחות נורמטיביות היא גם כן איזשהו צעד של מחאה מול ההורים שנוהגים כך או אחרת.

תמר גוז'נסקי: התופעות האלה קיימות.

תמר גוז'נסקי: אני לא חושבת שאנחנו רוצים להגדיר אותן כעברייניות, או דברים כאלה כי הן לא עברייניות.

תמר גוז'נסקי: מצד שני, אני אומרת, למה לא למצוא – אם למשל היתה ליגאל מסגרת בתוך בת-ים, שהיו לו שני בתים כאלה, והיתה לו אפשרות לסדר 30 נערות, אני חושבת שהוא היה נושם לרווחה.

תמר גוז'נסקי: לא כל הנערות, אבל אני משוכנעת שבתוך ה-350 נערות שהוא סיפר לנו עליהן, הוא היה מוצא 30 נערות שבבית כזה היו ממשיכות ללכת לבית הספר, ומקבלות את כל האווירה, את כל הטיפול, את כל הסיוע, את כל האוזן הקשבת.

תמר גוז'נסקי: אני מטילה ספק שזה יותר יקר מהמעונות הסגורים.

תמר גוז'נסקי: אני אומרת את זה, כי זה גם בהרבה מאוד תחומים אחרים.

תמר גוז'נסקי: הוויכוח על ילדים הוא אותו דבר, פנימיה או משפחה אומנה.

תמר גוז'נסקי: הוויכוחים האלה הם בהרבה מאוד תחומים, ובסופו של דבר אנחנו כאילו מקובעים.

תמר גוז'נסקי: או שהיא תלך מרצונה לפה, או שהיא תלך לצופיה.

תמר גוז'נסקי: לצופיה במקרה הטוב יהיו עוד 25 מקומות.

תמר גוז'נסקי: מה הקשר בין ה-25 למקומות לאלפים שאנחנו צריכים לטפל בהם?

מנחם וגשל: אני קודם כל חותם על כל מה שאמרת.

מנחם וגשל: אני רק מבקש שלא כאן טעות כל פעם להשוות את שני הדברים האלה אחד עם השני.

מנחם וגשל: יגאל סמוך מסכים איתך, ואמרתי לו קודם כשהוא גמר לדבר, שהבעיה שלו זה לא שאין לו תכניות, אין לו מימון לתכניות.

מנחם וגשל: תכניות יש לו, הוא יכול לספק לך מכאן עד להודעה חדשה.

מנחם וגשל: כל התכניות טובות.

מנחם וגשל: אבל כשיש לו נערה שנמצאת כרגע בסכנת מוות והיא צריכה את צופיה והיא לא יכולה להיות בבית החם, הוא קודם כל יבקש פתרון לנערה הזאת ויגיד לי: אתה יודע מה, עם כל הרצון שלי לעשות פעולת מניעה שהיא הרבה יותר חשובה, גם יותר זולה, קודם כל טפל.

מנחם וגשל: לכן אני אומר, זאת תהיה טעות לקשור כל הזמן בין שני הדברים האלה ולומר מה יותר זול מה יותר יקר.

תמר גוז'נסקי: הטענה שלי היא כזאת, אתם הצלחתם להשיג 25 מקומות נוספים בצופיה.

מנחם וגשל: אמרתי שאנחנו הצלחנו להשיג עוד 24 מכסות למעון צופיה.

תמר גוז'נסקי: עוד 24 מכסות למעון צופיה, ואנחנו מאוד שמחים שיהיו עוד 24 מכסות.

תמר גוז'נסקי: אבל בין זה לבין מציאת פתרונות אחרים שבסופו של דבר הם כל כך חיוניים, שאנחנו צריכים להעמיד אותם על סדר היום.

תמר גוז'נסקי: לא במקום, לא אמרתי לסגור מעון, ויכול להיות שצריכים לפתוח עוד 5 מעונות, לא זה הוויכוח בינינו.

תמר גוז'נסקי: אני אומרת שאנחנו לא יכולים להסתכל רק על צופיה ולהגיד עוד 20 מקומות, עוד 40 מקומות בצופיה.

מנחם וגשל: צריך פתרון יותר חזק בקהילה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו חייבים לתת גם מדרג של פתרונות.

רונית שטייגמן: אני מהמועצה לשלום הילד.

רונית שטייגמן: אני יכולה להתחבר לדברי המשטרה שנאמרו כאן.

רונית שטייגמן: אנחנו במועצה רואים המון את המדרון שלפני צופיה.

רונית שטייגמן: ההמתנה לצופיה היא ארוכה, וברשות

רונית שטייגמן: כם אני אעביר את רשות הדיבור לנציגה של משפחה של נערה שחיכתה והמתינה לצופיה, ומפחיד אותי לחשוב מה היה קורה אם היא לא היתה נכנסת לצופיה.

רונית שטייגמן: בקהילה אנחנו מרגישים את החוסר של כוח האדם שיחזר אחרי הנערות האלה, ואולי ימנע את ההגעה וההמתנה הארוכה הזאת לצופיה.

רונית שטייגמן: אחותה של האם (הדודה); אני מייצגת פה אולי מגזר שלא יוצג פה היום, מגזר של משפחות שמתמודדות עם הבעיה של נערה בגיל 15 שהתדרדרה.

רונית שטייגמן: התכוונתי למנות את הסיבות, פשוט כי זה מעניין איך משפחה מגיעה למצב שתואר כאן ועומדת בפני חוסר אונים נוראי.

רונית שטייגמן: אני דודתה של הנערה שאומצה בגיל 10 חודשים בגואטמלה על ידי אחותי.

רונית שטייגמן: האם מורה רווקה, גידלה את ניצן באהבה ובתנאים טובים.

רונית שטייגמן: אנו בני המשפחה אהבנו ותמכנו ככל יכולתנו.

רונית שטייגמן: ניצן ילדה נבונה בעלת חזות שונה הגורמת לה לחוש שאינה שייכת לסביבתה.

רונית שטייגמן: על רקע של חוויית נטישה בינקות, של ילדות ללא אב, של בעיות זהות קשות שהתפתחו אצלה, נוצר דימוי עצמי נמוך, והחלו תופעות של הרס עצמי.

רונית שטייגמן: כל הנסיונות להפנות אותה לטיפול מקצועי נתקלו בחוסר שיתוף פעולה מוחלט מצידה, וזה מה שאת תיארת, אנחנו חווינו את זה.

רונית שטייגמן: עד היום לא האמנתי שהדברים האלה יכולים לקרות.

רונית שטייגמן: אני גם באה מתחום החינוך.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה לכולכם, הישיבה נעולה.