הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 120, 2001-05-21 11:30

יעל דיין: אנחנו ממשיכים במקום בו סיימנו שהוא מעבר מהחוק שעבר בטרומית לניסוח של אחד המשפטים וכן התייחסות לניירות עמדה שהגיעו.

יעל דיין: כתוב כאן עמדת משרד המשפטים, אבל למעשה אלה הצעות לשינוי החוק.

יעל דיין: אנחנו מדברים כאן על הגדרות של סעיפי עבירה.

יעל דיין: עזבו את כל הרטוריקה והדמגוגיה סביב העניין.

יעל דיין: אנחנו מדברים בפירוש על אנשים שמפאת מקצועם – כי הורדנו כאן את "כל אדם" – ידע ולא על השכנים שחושדים שניתנו שתי סטירות, או כאלה שהם נקמנים וכולי.

יעל דיין: מדובר כאן על חשד סביר כמו שיש בחוק לגבי קטינים וחסרי ישע.

יעל דיין: אם למישהו היה מידע או חשד סביר, מישהו שמקצועו מחייב אותו שהוא ידע לאבחן ולהבחין שנעשו עבירות.

יעל דיין: יכול להיות שנצטרך להוסיף – ולא לגרוע – שהעבירות הן רק העבירות החמורות.

יעל דיין: זאת אומרת, תשכחו מהדמגוגיה של שתי סטירות כי אנחנו מדברים על עבירות חמורות.

יעל דיין: אני מאוד מבקשת אתכם לרדת לרמת השטח ולעזוב את כל התיאוריות.

יעל דיין: מי שרוצה לעשות תשדירים או שידורים על העצמת נשים, בבקשה, אבל תעשו זאת בזמנכם הפנוי.

יעל דיין: תחשבו על המקרים הספציפיים כאשר אישה באה לרופא, או אישה בהריון באה לגניקולוג שלה, או היא באה אל רופא המשפחה והוא מאבחן ורואה משהו, או לחילופין היא באה ללשכה סוציאלית בעניינים אחרים, או היא פונה ללשכה לאלימות גם בכן בעניינים אחרים, או באה בהקשר למשהו שקשור בילדים שלה או ברווחה שלה, או באיזשהו הקשר שאיננו ההקשר הישיר של אלימות.

יעל דיין: אם היא באה בהקשר של אלימות, מטבע הדברים זה מתגלגל בעצמו.

יעל דיין: כשהיא מגיעה, אותו אדם, אותו פקיד, אותו איש סעד או אשת סעד או רווחה או מישהו שעקב עיסוקו פוגש באישה, הוא רואה שהיא לחוצה והיא מוטרדת.

יעל דיין: כמו שאנחנו אומרים שבחדר מיון יש חובת דיווח, מה קורה אם היא לא מגיעה לחדר מיון?

יעל דיין: אם הוא לא הרג אותה או לא חבל בה עד זוב דם אלא סתם יש לה סימנים של מכות או התעללות נפשית קשה, והרופא יודע את זה.

יעל דיין: אומר משרד הבריאות, אומרים הפסיכולוגים ואנשי משרד הרווחה שיש חסיון, זה לא ענייננו, למי ידווחו וכולי.

יעל דיין: כשאנחנו אומרים שמישהו ידע ואנחנו בודקים מי זה המישהו הזה, נכון שיש הרבה מקרים שהמישהו הזה הוא בן משפחה ולא ניתן עליו להחיל עליו כי כאן מדובר בנורמה וצריך לקיים דיון ציבורי כדי שאנשים יבינו שהם לא יכולים לעבור לסדר היום וזה כולל את השכנים ואת המשפחה.

יעל דיין: אבל רופאים ועובדי רווחה, היום לא חל עליהם כלום.

יעל דיין: בכל הבדיקות שלנו ראינו שהיו מקרים שטופלו ולא הגיעו למשטרה אבל אחרי רצח או חבלה חמורה בדקנו ומצאנו שהמקרה היה מוכר.

יעל דיין: אנחנו בודקים כל מקרה ומקרה לגופו וכמעט בכל המקרים האלימות הייתה ידועה.

יעל דיין: מלבד מקרים קיצוניים של מקרים מטופלים או השתוללות, לא היה מקרה שמישהו לא ידע או שזה לא היה רשום ואנחנו מדברים על חשד ולא על ידיעה.

יעל דיין: אותו אדם סוגר את היום, הולך הביתה, למחרת קורא בעיתון ורואה שאותה אישה הייתה אצלו וחבל שלא דיווח.

יעל דיין: השאלה שעומדת כאן לדיווח היא מי ידווח וכאן אני חושבת שהרשימה היא רשימה מלאה ומספקת.

יעל דיין: על מה ידווחו, אנחנו מגדירים כאן את העבירות ומגבילים את זה לא לחשד סתמי.

יעל דיין: אם אנחנו מצרפים בנספח ובדיון אחר-כך מה זה אומר 329 ואנחנו יודעים שמדובר בחבלה חמורה בזדון ובכוונה, זה חלק מההסברה שנצטרך לעשות סביב העניין של החקיקה.

יעל דיין: בבדיקה שערכנו לגבי מקרים שונים, אם האישה הגיעה למשטרה, זה כבר לא רלוונטי, ואם היא הגיעה למשטרה בגין אלימות, אומרים לה שהיא תוציא צו הרחקה ושולחים אותה לאן ששולחים ופותחים בחקירה.

יעל דיין: למעט המשטרה, שזה פחות רלוונטי כאן, אם אותה אישה באה לעובד סוציאלי או לרופא, אנחנו רוצים לחשוב שהוא אומר לה את הדברים האלה, שהוא חושב שהיא צריכה להגיש תלונה, אבל אין לו שום חובה לומר, וגם אם תהיה עליו חובה לומר אין לנו שום דרך לבדוק זאת, ובוודאי הוא לא מחויב לעשות מעקב ואחרי שבוע לשאול אותה אם היא הלכה להתלונן וכולי.

יעל דיין: הוא יכול לתת לה איזה חוזר שאומר שאם מכים אותך או אם את נתונה לאלימות כזו או אחרת, תפני למקום זה וזה ובכך ירשום שהוא יידע את האישה.

יעל דיין: אותי זה לא מספק.

יעל דיין: עד כאן יש הסכמה אבל אני אומרת שזה לא מספיק.

יעל דיין: גם אם הוא מיידע אותה ואומר לה לאן ללכת, אני רוצה עוד כתובת שהרופא החושד או עובד הרווחה יוכלו להפנות אותה לשם.

יעל דיין: אני רוצה שהם יחלקו בשלב הזה את החשד הסביר שיש להם שנעשתה כאן עבירה.

יעל דיין: זה לא מספיק שהם אמרו לאישה אלא צריך להיות עוד משהו.

יעל דיין: השאלות שעומדות כאן כרגע לא כרוכות בסעיפי עבירה אלא מדובר ברשימת המקצועות ואלה לא המקצועות של השורה התחתונה.

יעל דיין: כלומר, אלה לא אותם אנשים שממילא באים אליהם.

יעל דיין: זאת אומרת, על אירית אומנית אין חובת דיווח כי אליה מגיע התוצר של האלימות.

יעל דיין: למקלטי הסיוע יש את השיטה שלהם כי הפנייה מופנית אליהם, אבל אני מדברת על רמה אחת לפני כן, על אלה ששולחים לאירית, אלה ששולחים למרכז.

יעל דיין: את הנייר של משרד הבריאות העברנו בישיבה הקודמת וכאן יש נייר שהתקבל מהסתדרות הפסיכולוגים.

יעל דיין: אני מרשה לעצמי לא להתייחס לעניין של פגיעה באוטונומיה של הנשים כי התוצאה של האוטונומיה של השנים היום היא מאתיים אלף נשים מוכות.

יעל דיין: בוועדה הזו אני מציעה שנעזוב את זה.

יעל דיין: אנחנו מחפשים משהו בין אוטונומיה לבין חסרי ישע ואנחנו לא רוצים להגדיר אישה כחסרת ישע.

יעל דיין: מזה לעבור לאוטונומיה המוחלטת, שלא ניקח ממנה את הזכות להתלונן או לא להתלונן, היא כמו הדרישה שלנו מהמשטרה לא לסגור תיקים למרות שלאחר שהוגשה תלונה יש מקרים שהאישה מבקשת לבטל אותה כי מופעלים עליה לחצים.

יעל דיין: יש כאן עניין של שמירה על סודיות רפואית והשאלה על סודיות רפואית של מי שומרים כאן.

יעל דיין: בשעתו רצינו להחיל את זה על הפסיכולוגים שמטפלים בבעלים מכים.

יעל דיין: זאת אומרת, אתה הפסיכיאטר או הפסיכולוג, בא אליך פציינט ודרך השיחות הטיפוליות שלך מסתבר לך שלאיש יש כוונות טובות מאוד לרצוח את אשתו.

יעל דיין: אתה יושב על זה?

יעל דיין: אתה מוסר למישהו?

יעל דיין: אתה אומר ששמירת הסודיות קודמת לפיקוח נפש?

יעל דיין: עברנו את כל זה ובשעתו דיברנו על זה בהקשר של רציחות כי היו שתי רציחות שגברים היו בטיפול, יצאו לחופש מהמוסד המטפל וביצעו רצח.

יעל דיין: נפגשנו בזמנו עם הסתדרות הפסיכולוגים והם אמרו שרופא טוב היה צריך לדעת על כך, אבל גם אם הוא היה יודע, חל על זה חסיון כאן השאלה מה קודם למה.

יעל דיין: עם כל הכבוד לחסיון, וזה כולל גם עובדים סוציאלים ורופאים, יש נקודה שהחסיון לא גובר על פגיעה קשה עתידית, ולכן ציינו את סוג העבירות.

יעל דיין: לכן יצרנו את כל העניין של אבחון מסוכנות.

יעל דיין: ברור שאנחנו מעונינים ביידוע האישה שעל אותו מטפל לעשות זאת בשלבים.

יעל דיין: היה והוא יידע והיא לא עשתה כלום עם זה, השאלה היא האם הוא יצא מהתמונה לגמרי או שהנושא נכנס לאיזשהו מעקב שמתחייב.

בתיה ארטמן: קיימת עבירה של אי-מניעת פשע שחלה גם על העובדים הסוציאלים ועל כל אדם אחר כאשר אם הוא יודע שעומד להתבצע פשע, הוא חייב לדווח.

בתיה ארטמן: לא כתוב בחוק שחייבים לדווח, אבל זו עבירה לגבי מי שלא מנע פשע.

בתיה ארטמן: נגד העובדים הסוציאלים ואני מניחה שגם נגד עובדי ציבור אחרים יש אפשרות להגיש תביעות נזיקין, ונגד עובדים סוציאלים כבר הוגשה תביעת נזיקין במקרה של אישה שנרצחה.

בתיה ארטמן: הוגשה תביעת נזיקין נגד פקידות הסעד על כך שהן כאילו ידעו שהולך להתבצע פשע והן לא דיווחו.

בתיה ארטמן: במקרה הזה בית-המשפט קבע שהן לא ידעו ולא יכלו לדעת.

בתיה ארטמן: בכל אופן, זה לא שעל העובדים הסוציאלים לא חל שום דבר והם לא עושים כלום אלא להפך, חל עליהם.

בתיה ארטמן: אני רוצה להביא את עמדתו הרשמית של המשרד כפי שנקבעה אחרי הדיון שהתקיים כאן.

בתיה ארטמן: אנחנו אכן השתכנענו שצריך לפחות לפעול בנושא של יידוע נשים.

בתיה ארטמן: אם עדיין קיימות נשים שהן נשים מוכות והן לא יודעות שהן זכאיות לקבל עזרה בכל צורה שהיא, אנחנו חשבנו שכן צריך להודיע לנשים האלה ולכן חזרנו לשר והצגנו בפניו מחדש את הבעיה, וטענו שאם אנחנו יכולים במשהו לתרום להצלת אישה אחת, הצלנו עולם מלא.

בתיה ארטמן: השר החליט שהוא רוצה לפנות לארגוני הפסיכולוגים ולרופאים כדי לקבל את עמדתם ועל-מנת באמת לגבש את העמדה הסופית של המשרד.

בתיה ארטמן: המנכ"ל עוסק בימים אלה בכינוס הגורמים השונים ולכן העמדה שלנו כרגע מושעית כשיש לנו רעיונות לדרך.

בתיה ארטמן: העמדה הסופית תגובש רק אחרי שיהיו מסקנות התייעצות השר והמנכ"ל.

אירית אומנית: השאלה היא איך מפנים אותה, האם חובתם או לא חובתם להפנות אותה אל הגופים האלה שכבר מטפלים.

אירית אומנית: במקרה הזה אני מבינה שאנחנו לא מתעסקים במה משרד הרווחה עושה או לא עושה אלא מתעסקים עם איך לעשות את החיבורים האלה.

אירית אומנית: רופאים, פסיכולוגים ואחות של טיפת חלב, אין עליהם חובת דיווח כזאת והשאלה היא איך להביא את זה לכך שתהיה התערבות כרגע בין שהיא רוצה או בין שהיא לא רוצה.

אירית אומנית: קודם כל שיוציאו את הסוד החוצה ויגידו גברת, אנחנו יודעים מה קורה וחובה עלינו לדווח ולכן אנחנו הולכים לדווח למקום מסוים ועכשיו השאלה מה מי שמדווחים לו עומד לעשות עם האינפורמציה שיש לו.

אירית אומנית: למקלטים הגיעו גם נשים שנשלחו על-ידי המורה באולפן, על-ידי הגננת של הילדים שלא הייתה עליהם חובת דיווח אבל הם לא יכלו שלא להתערב.

אירית אומנית: הם ראו את האישה פעם ועוד פעם ועוד פעם והם באו ואמרו שתראה מה קורה לה ומה אפשר לעשות.

יעל דיין: את אומרת לי שאתם תיידעו את האישה על זכויותיה ותעודדו אותה ואת מבטיחה שכך זה יעבוד, אבל אנחנו יודעים שעד עכשיו זה לא עבד.

יעל דיין: אני לא מדברת על לשכה לטיפול באלימות אלא על ביטוח לאומי או מקום אחר, לשם פונה האישה מסיבות אחרות.

יעל דיין: אני אומרת שצריך למצוא כתובת בתוך מערכת הרווחה ואל הכתובת הזו יעבירו את אותו דיווח.

יעל דיין: באותו מקום יהיה מישהו סמכותי בעל ידע ספציפי בתחום הזה, מישהו שיש לו כלים לאבחון מסוכנות יותר מאשר יש לאותו פקיד או אפילו לאותו רופא שמעביר את הדיווח.

יעל דיין: נעשה איזושהי מסלקה כאשר על אותו גוף או אותו ראש לשכה לטיפול באלימות אזורי או משהו כזה שהוא יותר מנוסה ויותר בקיא, מגיע אליו דיווח, הוא יכול למיין, הוא הצד השני, הוא מקבל הדיווח או יידוע, תקראי לזה איך שאת רוצה.

יעל דיין: הוא זה שמקבל את החומר שמוזרם אליו אזורית מהמקומות השונים וצריך לקבל החלטה מה הוא אמור לעשות עם זה.

יעל דיין: אם הוא מתייק את זה ולא עושה עם זה כלום, לא הרווחנו כלום.

יעל דיין: עליו צריכה להיות לא חובת דיווח אלא חובת התייעצות וטיפול כמו שיש לכם לגבי מקרים אחרים.

דפנה בוסתן: הרווחה הלכה והגיבה ושלחה הזמנות והתקשרה ל550- הנשים, אבל הגיבו רק ששים נשים.

דפנה בוסתן: זאת אומרת, אלה אותם עשרה אחוזים שהיו מגיבות גם אם הן היו מקבלות פתק מנוקד ויפה שמסביר להן ללכת לכתובות אלה ואלה.

דפנה בוסתן: זאת אומרת, שימו לב מה קורה.

דפנה בוסתן: אני מאוד מכבדת את הקטע שכאשר המחוקק מחוקק, הוא לא צריך לשים את הראש שלו בעניינים.

דפנה בוסתן: המרכזים למניעת אלימות היום קורסים וזה מקצה הארץ עד לקצה השני וזה מסר שאני מוסרת אותו כאן רשמית.

דפנה בוסתן: תחשבו שאני מדברת אתכם על לשכה לאלימות שחוץ מהעבודה הרגילה שלו שהוא כבר לא יכול לקלוט והוא אומר לאנשים שהוא גמר את המכסה שלו השנה, הוא מקבל הצפה של 550 מקרים ואנחנו יודעים כמה עבודה צריך להשקיע בכל מקרה.

דפנה בוסתן: לכן יש לנו בכל-זאת גם את השיקול הפרקטי.

דפנה בוסתן: הסיפור הזה של הדיווחים גם הופך להיות קצת עניין של משחק בין רשויות בנוסח של אני שלחתי לך, אצלך אחר-כך קרה הרצח והחומר אצלך על השולחן ולא אצלי.

דפנה בוסתן: כשמדברים על דיווח, לדעתי השוטר והעובד הסוציאלי הם בדיוק באותה רמה.

דפנה בוסתן: אני לא מקבלת את הקטע הזה של הזזה מאחד לשני כי אתה מדווח או למשטרה או לעובד סוציאלי לפי שיקול דעתך.

דפנה בוסתן: אתה שומע את השכנה מלמעלה – אני דווקא לא הייתי יורדת מהאדם הרגיל – וזה נראה לך חמור, תפנה למשטרה.

דפנה בוסתן: פתאום אותו אדם רואה את הפגנת הנוכחות של מישהו במדים, אז יש לזה אלמנט חינוכי ששווה הרבה דיבורים והתעסקות.

דפנה בוסתן: יש מקרה של אסיר שעומד להשתחרר, כולם עובדים על הנושא הזה, אבל הגברת אומרת שהיא רוצה אותו בחזרה.

דפנה בוסתן: כאן אנחנו מדברים על תשעים אחוז מאלה ששלחנו אליהן מכתבים והן לא הגיבו, למרות שהרווחה התחננה לפניהן בטלפון שיבואו.

דפנה בוסתן: חשוב לי כאן ליישר קו עם המשטרה ופקידי הסעד ואני לא הייתי נכנסת לדקויות.

דפנה בוסתן: תחשבו כמה שעות עבודה יהיו בתוך הלשכה, עד שהראשון לומד את הסיפור ומעביר אותו לזה שמעליו.

דפנה בוסתן: אני יוצאת מנקודת הנחה שכל עובדת סוציאלית יודעת לטפל בנושא כזה כאשר היום שוטר סיור כבר אמור לדעת ולכן לא הייתי מחפשת גם היררכיה.

דפנה בוסתן: הייתי אומרת קודם כל משטרה ורווחה שמבחינתי הם הגורמים אליהם צריך לדווח ולא שוטר צריך לדווח לרווחה.

דפנה בוסתן: שהשוטר יעשה את העבודה שלו, ואם הוא חושב שזה מסוכן, יפעיל את התביעות במשטרה, יגיש כתב אישום וכולי.

דפנה בוסתן: אני לא מבינה למה צריכה להיות התרוצצות בין הרשויות ותבינו כמה זמן מתבזבז כאן וכמה שעות עבודה שבינתיים אפשר היה לפתור את הבעיה.

דפנה בוסתן: לכן אני אומרת שמי שקיבל את זה ויש לו את המיומנויות – ואני אומרת שמשטרה ורווחה זה אותו הדבר – שיטפל בזה.

דפנה בוסתן: אם זה חמור, אם זה מסוכן, אם היא לא משתפת פעולה, שיעשה כל מה שצריך בקטע המשפטי.

דפנה בוסתן: כאן הוויכוח שלנו הוא כמה אפשר לנהל את הקטע המשפטי בלי שיתוף פעולה שלה, אבל אפשר ועובדה שאפשר.

דפנה בוסתן: המקרה הנורא ואיום שהיה בבת-ים, היא לא שיתפה פעולה אלא היא חזרה בה מההודעה.

דפנה בוסתן: לכן אני אומרת שלנו יש ויכוח מאוד ארוך עם הקטע המשפטי, איך אתה מוביל את התיק בלי שיתוף הפעולה של האישה, אבל אני לא מבינה למה משטרה צריכה להעביר את הכדור אחר-כך לרווחה.

דפנה בוסתן: המשטרה צריכה לטפל במה שהיא צריכה לטפל והרווחה תטפל במה שהיא צריכה לטפל.

יעל דיין: כל מה שסיפרת לנו על נשים שבאות למשטרה שמעבירה את הנושא לרווחה, זה לא עניינו של החוק הזה.

יעל דיין: אנחנו לא עוסקים בהצלבת מידע אלא את ההצלבה בעניין הזה אנחנו מנסים לעשות בוועדה הבין-משרדית ובכל מיני מסגרות אחרות.

יעל דיין: אנחנו מדברים על אדם שעובד בתחומים מסוימים – לא כל אדם כמו שהיינו רוצים – שיש לו חשד סביר ואז מה הוא עושה אתו.

יעל דיין: אתם אומרים כלום, אתם אומרים ליידע את האישה שהיא יכולה לעשות כך וכך, ואתם לא מערבים בזה איזשהו דבר הוא מעבר לדף על הקיר בכל מקום או דף שמחולק.

מיה הולצמן: מכבי שירותי בריאות עשתה לאחרונה – מעבר לקמפיין בנושא הזה, וחבל שלא הבאתי את הפוסטר – יום עיון לצוותים הרפואיים, ל150- רופאים, אחיות, פיזיותרפיסטים, כולל סגל מינהלי, במוקדים שיכולים לפגוש את הנשים האלה כי חשבנו ששינוי עמדות הוא דבר שצריך להיות קיים הרבה יותר בעבודה היום יומית של הרופא מאשר האיום הזה של חובת דיווח.

מיה הולצמן: הקמנו איזשהו מערך, כרגע גם במחוזות ובסניפים, והעובדים הסוציאלים שלנו מעבירים הדרכה לכל הצוותים הרפואיים, הפרה-רפואיים והמינהליים בקשר לחובת דיווח פנימית בתוך המערכת לשירות הרווחה, לשירות הסוציאלי, לעובדים הסוציאלים, שהם יותר מיומנים לעשות איזשהו אבחון ולהעביר איזשהו תהליך טיפולי כזה או אחר, אם בתוך השירות או להפנות את האישה לשירותים שהם יותר מתמחים בנושא הזה בקהילה.

מיה הולצמן: אנחנו לא יודעים על דרך אחרת.

מיה הולצמן: אני לא בטוחה שאם באיום של חוק נשיג את מה שאנחנו רוצים להשיג בצורה טובה יותר.

מיה הולצמן: בעצם מדובר כאן על עבודה תהליכית טיפולית עם האישה וללא שיתוף הפעולה שלה אולי גם לא עשינו הרבה, אם היא תחזור בה.

מיה הולצמן: לכן אני חושבת שאולי צריך לעשות משהו בתוך מנגנון הבריאות בו מתבצע מפגש הרופאים עם החולים, והרופאים לא היו בתמונה ולא יכלו לזהות נשים כאלה, בין אם בגלל שלא למדו לראות את זה או בין אם לא רצו להיות מעורבות ולראות את זה.

מיה הולצמן: בהמשך למאמר החזק שהיה בעיתון "הארץ", השתמשנו ביום העיון גם בנושאים האלה בקבוצות דיון.

מיה הולצמן: אני לא יודעת, אבל אולי אפשר היה להעביר את זה דרך חוק ביטוח בריאות ממלכתי להכניס איזשהו סעיף.

מיה הולצמן: זו חשיבה ראשונית שעוד לא הקדשתי לה מחשבה, אבל אני לא בטוחה לגבי המעבר לדיווח משטרתי, בוודאי ובוודאי לא חובת דיווח לפקידי סעד.

מיה הולצמן: צר לי אם יש כאן ליד השולחן פקידי סעד – ויש לי את כל ההערכה אליהם ואנחנו באותו מקצוע - אבל הם לא עומדים בעומס ואנחנו מרגישים חסרי אונים כשאנחנו מעבירים להם דיווח לגבי קטינים ואחר-כך אנחנו קוראים בעיתון ונקראים להעיד בוועדות חקירה אחרי שהקטינים נרצחו או טבעו באמבטיה בגלל הזנחת ההורים וכל זה כאשר לפקידי הסעד יש דיווח בכתב, בעל-פה ובדיונים שמקיימים אתם.

מיה הולצמן: אני לא בקיאה בעבודת פקידי הסעד, אבל אוזלת ידם לא מביאה אותנו לפירות הנכונים ולכן צריך לעשות כאן איזושהי הפעלה יותר יצירתית, או לפחות לפני שרצים לסוף פסוק של דיווח משטרתי, לעשות איזשהו הליך ביניים כפי שאת מחפשת אותו לאיזושהי תקופה ולראות מה קורה.

מיה הולצמן: אני רוצה לומר לכם שבאזור מסוים שבדקנו את בסיס הדיווחים שלנו - לאחר שהעובדת הסוציאלית עבדה כולל עם מרפאות רופאים עצמאיים כי מכבי עובדת הרבה עם רופאים עצמאיים ולא רק עם רופאים שכירים – הדיווחים גדלו פי ארבע.

יעל דיין: אנחנו פנינו אין סוף פעמים וכל פעם מבטיחים.

יעל דיין: עכשיו יש קצת יותר מודעות כי היו הרבה מקרים של אלימות קשה בנשים בהריון ובדקו את העניין הזה ומסתבר – וזה זוועה לחשוב על זה – שאישה בהריון מגבירה את האלימות אצל גבר אלים.

יעל דיין: יש לו הרגשה שהאישה נלקחת ממנו, הרגשה שלאישה יש איזה חיים משלה בגלל ההריון ושהיא גם יכולה לעשות פחות דברים.

יעל דיין: העניין הזה ידוע בכל העולם וכאן יש חומר על זה, קיימנו כנסים, ומשרד הבריאות הוציא חוזר מנכ"ל מיוחד לגניקולוגים ולאחיות בטיפות חלב ביחס לנשים בהריון אבל לא ראינו שינוי תוצאות.

יעל דיין: ראינו מצד הרופאים שהם רוצים יותר ללמוד ולעסוק בזה, אבל כאמור בינתיים לא ראינו איזה שינוי בתוצאות.

יעל דיין: אני מקבלת את כל מה שאת אומרת.

יעל דיין: המשטרה לא מוזכרת כאן וכפי שאמרתי תשכחו את המילה כיצד כאשר ברור שהיא מגבילה כי אנחנו רוצים לקבוע כאן את הרשות ואת ההיררכיה של המערכת.

יעל דיין: אני שואלת האם דבר כללי כמו שיש לכם, של חובת הרופא או האחות לדווח לעובדת הסוציאלית שלכם, של אותו מוסד, זה גם כן מחזיר אותנו לפקיד סעד כי זה פקיד סעד של אותו מוסד או מישהו מוסמך.

יעל דיין: אני מוכנה להרחיב את ההגדרות המדווחות אבל הדבר שאני מתעקשת עליו הוא שהחשד הזה לא יישמר בסוד ואני מבקשת להתייחס למי להעביר אותו.

יעל דיין: אומרים לי משרד העבודה והרווחה שהם יעבירו את החשד לאישה עצמה ועל זה אני אומרת שזה לא מספק אותנו.

יעל דיין: ברור לנו שחייבים להטיל על הרופאים ועל האחיות לחלוק את החשד שלהם ועל זה אין ויכוח, אבל אנחנו שואלים למי הם יעבירו את החשד כדי שזה יהיה אפקטיבי מעבר לזה שיגידו לאישה שמציעים לה לחשוב על אפשרות של הגשת תלונה או ללכת לטיפול כזה או אחר.

יעל דיין: אם היא אמרה לא, היא הולכת הביתה.

ישי קום: אני רוצה לחדד כאן את הנקודה.

ישי קום: גם בנושא של קטינים וחסרי ישע יש את חובת הדיווח אבל עדיין אנחנו בתת-דיווח.

ישי קום: אני מסתכל על תהליך של חמש שנים לאחור ורואה שיש עלייה מאוד משמעותית באיתור, בזיהוי ובדיווח במערכת שאני מופקד עליה.

ישי קום: אצלנו יש עלייה של כמעט חמישים אחוזים, גם אם המספרים קטנים, והעלייה היא עלייה משמעותית.

ישי קום: הנקודה שאני מנסה לשאוף אליה זה יצירת אקלים תומך בכך שהרופא, האחות וכל איש צוות ידע בעין מקצועית לזהות, לשמור סוד ולא לרוץ ולגלגל אותו כל מיני דברים, ולטפל בזה באופן הכי מקצועי שאפשר.

ישי קום: כשאני מדבר על אקלים תומך איתור, אנחנו מדברים על ועדות שמורכבות מרופא, אחות ועובדת סוציאלית שמרכזת את הוועדות האלה, כאשר בעצם איש מקצוע, רופא, הגיעה אליו פציינטית או ילד ויש לו אינדיקציות שהוא חשוף לאלימות או לפגיעה מינית או כל הזנחה שהיא, יש לו כתובת שהוא יכול להתייעץ אתה.

ישי קום: החלק של עד שמגישים את הדיווח יוצר אצל אנשי הצוות הרבה רתיעה.

ישי קום: אנחנו מדברים על כך שיש לו כתובת אתה הוא יכול להתייעץ לפני שהוא כותב את המילה הזאת לפקיד הסעד או למשטרה.

ישי קום: אני מאמין שבדרך הזאת, אם הכנסת תמשיך לתקצב את העניין הזה, זה יכול מאוד להועיל.

ישי קום: על הפלטפורמה הזאת של הדרכה לגבי קטינים וחסרי ישע גם הלבשנו את הנושא הזה של נשים שחשופות לאלימות, אבל היום ההתפתלות המשפטית שלנו היא כזאת שכאשר אישה מגיעה אליי לפגישה ואני מזהה שהיא באמת חשופה לאלימות, מעבר לתהליך בשלות שאני מנסה להסביר לה את המצב, לומר לה שהיא חייבת לפתוח את הסוד שיש לה בפני בני משפחה מסוימים – כי הרי זה סוד שידוע לכולם אבל ברוב המקרים היא עצמה לא סיפרה אותו לאיש - ואני מעלה את הנושא של הכנת תיק מילוט שיהיה מוכן, אם היא מגיעה אליי, אני יכול להגיע לזה.

ישי קום: אם תהיה עליי חובת דיווח, אולי היא לא תגיע אליי.

ישי קום: בפגישה כזאת אני יכול להכיר לה את גורמי הטיפול ומה הרווחים שיכולים להיות לה מפנייה אליהם, כולל קווים אדומים – עד כמה שאני לא אוהב את המילה הזאת – שהיא תיצור לעצמה, אבל הדברים האלה צריכים זמן.

ישי קום: אם תחת הכותרת של מרפאות קופת-חולים שהן מקום נייטרלי, זאת לא לשכת רווחה, הקופות תהיינה חסומות כי הנשים ידעו ששם מדווחים עליהן, יכולה להיות לנו בעיה.

ישי קום: על דעת הנהלת הקופה שלנו מה שניסו להוביל זה בעצם עמדה שרק במצב שרופא או אחות מזהים פגיעה פיזית באותה אישה, אז יהיה הדיווח.

ישי קום: השאיפה היא שהעובדים הסוציאלים עוד ימשיכו להיות קו רך שיכול לקבל את הדיווח.

יעל דיין: אני מבקשת שנפריד בין המערכת הרפואית לבין מערכת הרווחה כי אחד נכנס לתחום השני על-ידי זה שיש עובדי רווחה בתוך המערכת הרפואית ואנחנו שוקלים האם הם צריכים להיות בעניין.

יעל דיין: אדם שיודע, ברור לכולם שהוא לא יכול לשמור את זה לעצמו וכאן אין שאלה.

יעל דיין: זה לא מצב שהוא יגיד שזה לא עניינו, בעיקר לא אותם אנשים שיש להם איזושהי מיומנות כדי לדעת יותר מאשר יודע השכן.

יעל דיין: לאותם אנשים גם אין אינטרס נקמני ואין שום דבר אישי אלא מבחינתם הם מזהים מצב של מסוכנות של האישה.

יעל דיין: אנחנו שואלים מה הם יעשו עם הידע הזה ועל זה הוויכוח מבחינת החקיקה.

יעל דיין: הניסיון שלנו היום מראה שלמרות המודעות הגבוהה, למרות כל הפעילות הציבורית והפעילות של ארגונים, למרות התרומה העצומה של התקשורת, למרות הקופות שכפי שאנחנו רואים התארגנו לכך, לא עשינו די.

יעל דיין: אנחנו רואים שלמרות שיש די גורמים שבדיעבד ידעו, אנחנו לא עשינו די כדי למצוא את הנקודה בה אולי אפשר למנוע.

יעל דיין: תמיד דיברנו בלשון של מה קורה בין הסטירה לרצח, כאשר בין הסטירה לרצח, באיזשהו שלב מישהו ידע, ולא היה דבר כזה שאף אחד לא ידע, והיו אנשים שזיהו את זה.

יעל דיין: כאן השאלה היא מה אנחנו דורשים מכם על-פי חוק מעבר לכל הדברים המובנים של חינוך, ומה אנחנו יכולים לדרוש מכם כדי שלא ירתיע אתכם.

יעל דיין: אני מאוד ספקנית לגבי הפחד הגדול שנשים יפסיקו לבוא לרופא וזה נבדק במקומות אחרים.

יעל דיין: אישה שבאה לביטוח לאומי, היא נמצאת מול פקיד סעד או עובד רווחה שמזהה שיש כאן משהו מעבר, עליו אנחנו מדברים.

יעל דיין: אנחנו שואלים מה השלב הבא ומה האחריות שחלה על אותו פקיד.

יעל דיין: המינימום שמוצע כאן הוא שאותו אדם יידע את האישה שבאמת קורה לה דבר לא טוב.

יעל דיין: אני לא מקבלת את זה שאחוז כל כך גבוה מהנשים לא יודעות מה קורה להן.

יעל דיין: נכון שהן לא מדווחות בגלל פחדים ולחצים, אבל יש מעט מאוד נשים, והן במגזרים מסוימים, שחושבות שהבעל יכול לאנוס אותן וזה לא נקרא אונס.

יעל דיין: העברתם את זה אתם לעובד הסוציאלי במסגרת של הקופה או לוועדה שחבר בה עובד סוציאלי, ועובדי רווחה יידעו את האישה על הסיכון בו היא נמצאת.

יעל דיין: אני לא בטוחה שעובד הביטוח הלאומי שהתעורר בו חשד סביר, שהוא לא צריך שתהיה לו כתובת שעוסקת בדבר, או ששוטר יפנה למישהו שעוסק בזה אלא לא על דעת עצמו הוא ייקח את האישה ויערוך אתה שיחת נפש.

יעל דיין: אני מניחה שגם בשירותי הרווחה עובד שזה לא בעיסוק שלו, ירגיש צורך להעביר את זה למישהו שזה כן עיסוקו.

יעל דיין: כל מה שצריך אותו עובד הוא שתהיה לו כתובת ושיהיה לו חשד סביר, שאם לא מונעים כאן, יכול לקרות משהו קשה.

יעל דיין: כאן אנחנו מתבקשים לרדת ולראות מה יהיה הטוב ביותר כדי שזה יגיע לאיזושהי פעולת מניעה מעבר ליידוע כי הוא יידע אבל לא דיווח על זה לאף אחד ואפילו לא למישהו בתוך המערכת.

יעל דיין: יכול להיות מצב שהוא יידע ואפילו חתם כדי לכסות את עצמו שהוא מסר לאישה שהיא יכולה להוציא צו, לפנות למשטרה, ללכת למקום כזה או מקום אחר ובזה מילא את חובתו.

יעל דיין: אנחנו מדברים על אותם המקרים הרבים כאשר הנשים יודעות, הן לא עושות עם זה שום דבר.

יעל דיין: חלק קטן בגלל שהן לא יודעות ושם היידוע יכול להביא תוצאה.

יונה רוזנוולד: הבעיה שאני רואה כרגע היא לא זה שהיא מגיעה אלי באמצעות הרופא אלא שהרופא לא שואל.

יונה רוזנוולד: הרבה פעמים הוא יכול לראות והוא לא ישאל.

יונה רוזנוולד: הפיזיותרפיסטית שיושבת חצי שעה עם אותה אישה והיא רואה שמעבר למכה ביד יש עוד סימנים אחרים, אני לא בטוחה שהיא תשאל בגלל האוריינטציה והאי-נכונות לכאב ראש וגם בגלל שלא ברור שיש מחויבות.

יונה רוזנוולד: השאלה היא אם כן הייתה מחויבות לדווח, אך אפשר היה לבדוק את זה.

יונה רוזנוולד: תמיד אותו אדם יכול להגיד שהוא לא ראה, לא שמע, לא חשב, לא הבין וכולי.

יונה רוזנוולד: גם אצלנו בקופה רופאים והצוות הרפואי עבר השתלמויות ואני עושה את זה גם ברמה של קבוצות קטנות במרפאות, אבל בשורה התחתונה התוצאה היא שיש דיווחים מעטים מאוד.

יעל דיין: הגענו לנקודה הזו של לאן הדיווח הזה עובר והאם זה עובר בצורת בקרה כאשר יידעו, ישבו עם האישה.

יעל דיין: אנחנו יודעים שהטיפול המתמשך הוא לא ביקור חד-פעמי כשבמקרה החד-פעמי הזה ראו שהוא פתח לה את הראש אלא מדובר באנשים שנמצאים בטיפול מתמשך.

יעל דיין: אנחנו עומדים עכשיו לא באי-הסכמה אלא בהסכמה עד כאן ושואלים מה יהיה הגורם היותר אפקטיבי שמשם זה ילך הלאה.

יעל דיין: העובדת הסוציאלית של קופת-חולים לא יידעה והמצב מחמיר והשאלה לאן היא מפנה.

יעל דיין: השאלה אם העובד יידע את האישה ועכשיו היא יודעת הכל ולא קרה שום דבר אלא המצב מחמיר.

יעל דיין: השאלה אם שם חל סוף הסיפור.

תמר רבינו: פסיכותרפיה זה לא אזור ציבורי אלא זה אזור מאוד מאוד פרטי.

תמר רבינו: שבתוכו המטפל איננו מישהו מבחוץ אלא הוא יוצר איזשהו קשר של חלק מהעולם הפנימי של המטופל ובתוקף זה יש אפשרות להפעיל עוד כוח של שינוי בנוסף לכוחות שאנחנו מנסים להפעיל.

יעל דיין: כאמור, אנחנו מדברים על הפסיכולוגים.

יעל דיין: אמרנו שזה יחול באותה צורה כמו שזה חל על העובדים הסוציאלים.

יעל דיין: יש לנו את העניין של חסיון או את הקו ממנו והלאה אתם מחויבים למסור והעניין של החסיון לא חל כאן וזאת כדי לא להיות שותפים לפשע כזה או אחר.

יעל דיין: העניין של שימוש לרעה במטפל, זאת קצת פסיכולוגיסטיקה.

יעל דיין: יש סעיף שאומר שיש סכנה שהמטפל יהפוך לכלי שרת בידי המתלוננת, אבל אנחנו מדברים כשאין מתלוננת.

יעל דיין: אם יש מתלוננת, הנושא הזה לא עולה, אבל אנחנו מדברים על מטופלת פסיבית.

יעל דיין: הפגיעה באוטונומיה של אנשים, כל הסיפור של הטיפול בחסרי ישע, התייחסתי לזה באריכות רבה.

יעל דיין: נשארת כאן פגיעה בחובת הפגיעה על סודיות.

בתיה ארטמן: כשאנחנו שוקלים את זה מול זה אנחנו צריכים לשקול את היתרונות ואת החסרונות של כל דרך ואת שומעת מכולם שבכל אופן קיים חשש.

יעל דיין: בקופת החולים כשהוועדה עליה דיברתם מקבלת את הדיווח, זה נשאר צינור פתוח.

יעל דיין: זאת אומרת, באיזשהו מקום אחרי חודש או אחרי חודשיים או בביקור הבא של הרופא שדיווח, אחרי היידוע הוא שואל ובודק מה היה.

יעל דיין: זאת אומרת, זה לא יידוע והביתה אלא זאת איזושהי מסגרת של מעקב ומעקב הוא גם בקרה כי הוא מחייב מישהו לעשות אותו.

יעל דיין: אמרתם שחובת הטיפול של המשטרה היא מוגבלת משום שהיא יכולה לטפל בשלב ראשוני, אבל היא צריכה את שיתוף הפעולה.

יעל דיין: כאן אנחנו חוזרים להצעה ההתחלתית.

יעל דיין: מלבד המשטרה ששם אנחנו מקווים שכל היידוע יביא ליותר ויותר תלונות במשטרה, אבל כאשר היידוע לא מצליח והאישה לא עושה שום דבר והיא נתונה לסכנה חמורה, הוקמה מערכת שלמה של טיפול באלימות במשפחה עם מרכזים אזוריים, עם כל הידע וכולי.

יעל דיין: גם אני נלחמת על תקנים שאינם ואנחנו שותפים בעניין הזה, אבל זאת הכתובת שהמדינה סיפקה לנושא האלימות במשפחה, לכל הדרגות שלה, למעט מישהו שתופסים אותו בשעת מעשה ואז אם המשטרה מגיעה בזמן, הוא לא צריך את המרכז לטיפול באלימות.

יעל דיין: אלה המרכזים שישנם והם פרוסים או אמורים להיות פרוסים ברחבי הארץ.

יעל דיין: יש בהם אנשים מיומנים ואנשים שהמקצוע שלהם, בעיקר ברמה הגבוהה, היא באמת לבחון מסוכנות ודרכי טיפול.

יעל דיין: אם לעצור את העניין בסופו של דבר באיזשהו מקום, הדיווח לסוגיו צריך להיעצר שם.

יעל דיין: מה אתם עושים עם זה?

יעל דיין: אתם עושים עם זה מה שהמקצוע מחייב אתכם לעשות עם זה וזה לא יותר ולא פחות.

יעל דיין: ברור שאנחנו מדברים כאן על חובת יידוע של האישה עצמה, המוכה או הנתונה לאלימות ולכל סוג העבירות שהגדרנו.

יעל דיין: יש לנו ויכוח לא כבד ואני מבקשת לראות את הדברים לא כשני צדדים של המתרס.

יעל דיין: בנוסף ליידוע - ולא מפריעה לי כאן המילה דיווח שמרתיעה כל כך הרבה אנשים - של האישה על מצבה ועל האופציות העומדות בפניה.

יעל דיין: היידוע נעשה ברמה הראשונית כאשר האחות מיידעת, אנחנו מדברים על הרמה של מי שהוא ראשון לחשוד ואנחנו אומרים שאותו חושד ראשון שאין לו את הכלים – מלבד שניתן לו את הכלים ליידע את האישה – הוא יידע והאישה ברוב המקרים לא השתמשה במידע, אני לא רוצה להשאיר אותו, אפילו אם הוא יחתום לי על טופס שאומר שמסר לי מידע, כתובות וכולי, כי הוא לא אדם מקצועי, ודאי לא מאבחן מסוכנות מקצועית ואני לא רוצה להטיל עליו את האחריות ואפילו אין סנקציה או שיש רק סנקציה אתית, שאת זה נבדוק ממש בשלב האחרון.

יעל דיין: אני לא רוצה שהסיפור ייגמר אצלו בינו לבין האישה.

יעל דיין: היא באה, הוא חשד, הוא אמר לה כך וכך, והיא הלכה הביתה, והיא כן עשתה או לא עשתה והוא עשה בכך את חובתו.

יעל דיין: אני אומרת שיש כאן השתתפות של עוד גורם בידע או בחשד שיש לאיש הזה או לאישה הזו ואנחנו רוצים בכל-זאת לא לפטור אותו אלא לעזור לאישה עצמה במידה שהיא לא משתמשת ביידוע הזה.

יעל דיין: אני אומרת שצריך לבחון את המערכת הקיימת מבלי לעשות הצלבה.

יעל דיין: צר לי, כי אני כן סומכת היום על המערכת המשטרתית ואני חושבת שאפשר היה להגיע אתה לאיזשהו סידור לגבי הרתעה לפחות.

יעל דיין: יש לנו מערכת קיימת שתפקידה לעסוק באלימות במשפחה ובשורה התחתונה היא זו שממונה על ביצוע חוק זה למעשה, על מניעת אלימות במשפחה, והיא מקיימת מערכת ארצית עם כל מה שמשתמע מכך ויש לה את הידע והמיומנות ואפשרויות הטיפול.

יעל דיין: אני חוזרת ואומרת שזה אפילו לא טיפול כי אי-אפשר לכפות טיפול אלא הצעה לטיפול.

יעל דיין: הצעה לטיפול תבוא גם אם האישה לא באה לבקש טיפול אלא הופנתה מכאן ומשם, הגיע המידע הזה ולמרות שהאישה לא באה לקבל טיפול תנהגו בה כמי שאתם יודעים בביטחון שהיא נמצאת במצב של סיכון ותגיעו אליה בהצעת טיפול.

יעל דיין: אתם לא יכולים לכפות עליה טיפול אבל לפחות נפתח כאן עוד נתיב.

יעל דיין: אני מבקשת שתהיה הבנה שבין היידוע והחובה יש שלב שלא איכפת לי איך תקראו לו, בו הידע הזה שמגיע מועבר למישהו.

יעל דיין: אתם בקופת-חולים תמשיכו בוועדה שלכם ותגיעו לטיפול ראשוני, אבל תהיה עליכם חובת יידוע של גורם שהוא גורם מטפל ועל הגורם המטפל הזה, אליו יגיעו הנתונים והנתונים הם רציניים וכבדים כי לא מדובר כאן בחשד של שכנים, הוא לא פוגע בשום חסיון כי כשאתם מדווחים זה עדיין פנימי.

יעל דיין: אני לא רוצה להפיל את כל התיק על אנשים שאינם מקצועיים והם חושדים ואפילו אם מדובר רק ביידוע כי אני צריכה לדאוג לאישה.

יעל דיין: דאגנו כבר לכולם, לפסיכותרפיסטים, ולאלה ולאחרים, כולם מסודרים מלבד האישה שיש חשד שהיא נמצאת באלימות חמורה.

יעל דיין: אני מבקשת שאז נקבע מה אפשרי כי זה לא כמו במקרה של קטינים וחסרי ישע ולא מדובר בוועדות פטור.

יעל דיין: לכם יש את כל המקצועיות והמיומנות וכשאתם מקבלים דיווח ואתם יודעים שהדיווח הזה בא באי-רצון ובאי-ידיעה או בידיעה ולא בפנייה עצמאית, אני מבקשת שתהיה לכם את אותה מיומנות שיש לכם כך שאדם שמטפל בדיווח חמור לגבי אישה שלא התלוננה בעצמה ולא באה אליכם בעצמה, שתהיה לו התמחות בנושא הזה כי זה סוג אחר של פנייה.

יעל דיין: אתם לא תרצו להפעיל ביקור בית כמו אתם עושים לגבי חסרי ישע או קטינים, ועדת פטור וכולי.

יעל דיין: אנחנו נשב בפורום מקצועי טהור שיורכב במי שעוסק בנושא ויש לו ניסיון ונראה מה קורה כאשר זה מגיע ללשכה האזורית לטיפול באלימות במשפחה, שמי שמקבל את זה יקבל דף בצבע אחר, שזה יופרד מהפניות הרגילות ויהיה ברור שכאן יש מקרה חמור יותר ולא מדובר ברצונה של האישה וכשאני אומרת אישה, זה נכון גם לגבי גברים.

יעל דיין: תשבו ביום עיון מסודר ברמה המקצועית הכי גבוהה – כולל קופות-החולים, המרפאות, המשטרה וכן הלאה - ותדונו בנושא ואתם יודעים טוב מאוד איך לעשות זאת ותקבעו נהלים.

יעל דיין: כך נמצא את המתכונת הטובה ביותר לטיפול באותן פניות שהן לא על דעתה של הפונה.

יעל דיין: הצלנו נפש אחת, הצלנו עשר נפשות, יצרנו מודעות גם אצל גורמים שהחוק איננו חל עליהם, שזו אחריות חברתית ציבורית.

יעל דיין: במצב של היום אומר האזרח שזה לא עניינו.

יעל דיין: האזרח אומר שאלה שמשלמים להם משכורת לטפל בהם לא רוצים שתהיה עליהם חובה, למה שהוא יעשה זאת?

יעל דיין: אני אומרת שנעשה את זה באופן חכם.

יעל דיין: אני בכל-זאת חושבת שזה צריך להיות בחקיקה ולא בצורה של הודעה של הוועדה לעיתונות.

יעל דיין: אני חושבת שיש דברים שלא נוסו אף פעם, ואם הם לא מפחידים, שווה לנסות אותם.

יעל דיין: אז נקבל מכם את ההצעה כאשר חובת הדיווח והיידוע תהיה על כל המכלול ואנחנו נשב ונבחן – זה לא צריך להיות בהגדרה של החוק – את התיקון עצמו כפי שהוא יהיה ייחודי לאותן תלונות שיתקבלו מגופים שחלה עליהם חובת היידוע.

יעל דיין: מכאן והלאה אנחנו מדברים על דבר טוב שאנחנו רוצים לעודד והוא קיים היום במקומות מסוימים ונשמח אם הוא יורחב ואנחנו מדברים על שלב ביניים שעורך בחינה מיידית, כי אני מניחה שזה מיידי ולא מחכה, ושלב הביניים הזה יעביר את זה בסופו של דבר אם הוא לא הצליח לטפל.

יעל דיין: מבחינת מעקב מיידי, הם טובים בזה כי האישה לא בורחת להם.

יעל דיין: אנחנו רוצים לשמור על האפשרות הזאת.

יעל דיין: זאת אומרת, הרופא של קופת-חולים לאומית לא יהיה צריך לרוץ ללשכת הסעד האזורית שמטפלת באלימות אלא הוא ינתב דרך עובד סוציאלי פנימי בקופה והוא זה שיהיה חייב ביידוע הלאה.

יעל דיין: אנחנו לא יוצרים שלבים רבים.

יעל דיין: אני מבקשת מנציגי הקופות שנמצאות כאן, אם תוכלו להגיש לוועדה נייר על האופן בו זה פועל אצלכם וזאת כדי שנוכל לכלול את הדברים שאתם כן עושים ומקיימים.

רקפת גלעד: אחותו בת ה16- קיבלה טלפון סלולרי מהדודים שלה והאח שלה חשד שהיא מנהלת רומן בטלפון עם כל מיני צעירים.

רקפת גלעד: המקרה השני זה הרצח בג'אסר א זרקה שאירע ב9- במאי בשעות הבוקר.

רקפת גלעד: החשוד בן 34 תושב הכפר רצח את אחותו בת 47 בדקירות סכין שהייתה ברשותו.

רקפת גלעד: הוא הגיע לביתה של אמו, שם התגוררה האחות.

רקפת גלעד: החשוב הודה והרקע לרצח הוא ההתעקשות של האחות לצאת לטיפול רפואי במצרים, דבר שהוא התנגד לו במיוחד על רקע זה שהיא רצתה לצאת לבד למצרים וזה לא נראה לו שאחותו הרווקה תצא לשם לבדה.

רקפת גלעד: לחשוד הזה היה עבר פלילי אבל הוא היה מאוד קל ומאוד ישן.

רקפת גלעד: לא נפתחו תיקי אלימות במשפחה נגדו, הנרצחת לא הגישה שום תלונות קודמות למשטרה והם לא היו מוכרים לרווחה.

רקפת גלעד: שני החשודים עדיין עצורים ועדיין לא הוגשו כתבי אישום אלא הפרקליטות מבקשת עוד השלמות, אבל זה בשלב של לקראת הגשת כתב אישום.

רקפת גלעד: המשרד לביטחון פנים כנראה עוד לא העביר לכם את כל המקרים המפורטים שאירעו בשנת 2000.

יעל דיין: למשטרה יש בעיה בפני עצמה בנושא ואנחנו נרצה לקבל סקירה שתאמר לנו בעיקר האם יש שינוי.

יעל דיין: יש בעיה של שוטרים שהואשמו, של משפחות וחמולות שיש בהם שוטר ואני לא אומרת את זה בהאשמה.

יעל דיין: יש בעיה שצריך לחשוב אם זה קורה במקום אחד או בכפר אחד וגם השוטר וגם המשפחה מאותה משפחה, האם לא יותר טוב להוציא את זה החוצה, לתחנה אחרת.

יעל דיין: היו לפחות שלושה מקרים שהקטע המשפחתי היה והיה מקרה אחד ששוטר הואשם, הוא היה חשוד ואחר-כך הסתבר שהוא רצח את אחותו בחניקה.

יעל דיין: בכל אופן, אנחנו נרצה לדון בנושא הזה לעומק.

יעל דיין: אני רוצה שיבואו הקאדים ויסבירו לי וכן אני רוצה לקבל דיווח, לא מהמשטרה, על מה קורה בירדן ששם החוק לא כל כך נוקשה כאשר הרצח על כבוד המשפחה הוא שונה מרצח אלים אחר ובמקרה זה של רצח על כבוד המשפחה יש הנחות.

יעל דיין: נדירה קבוקיאן מהאקדמיה הפלשתינאית עוסקת בנושא הזה ויש לה נתונים על השטחים בזמן הכיבוש, לפני הכיבוש, וגם נתונים על מה שקורה בירדן.

יעל דיין: תודה רבה.