הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 112, 2001-03-20 13:00

יעל דיין: אני חייבת להזכיר אירועים שקדמו לישיבה.

יעל דיין: מאחר שהיינו עדים לפרסום ראיון עם אריאל זילבר והתקשורת הקדישה לזה זמן רב, לא יכול להיות שהישיבה הזו תעבור ללא התייחסות לנושא.

יעל דיין: מלבד להביע את דעתי הזועמת אני רוצה לומר שאני חושבת שאנחנו כבר בחזקת גדולים.

יעל דיין: אני חושבת שחבר הכנסת נסים זאב שגם תקף אותי אישית ואת הקהילה בנושא, היה נשאר חבר כנסת אנונימי למדיי אילו לא היה הנושא ההומו-לסבי שהוא העלה וחזר והעלה בצורה הכי מכפישה, הכי מסיתה, והכי נואלת ומפגינת בורות.

יעל דיין: אני מקווה שאף אחד מכם – ואני מתכוונת לאנשי התקשורת - לא נתקף בהלה מהאיומים כי אנחנו כבר עשר שנים מקיימים התכנסויות בכנסת שזה המקום הראוי לשמירה על זכויות אדם, זה המקום הראוי לקידום זכויות של קבוצות שונות שזוכות או זכו במידה כזו או אחרת לאפליה.

יעל דיין: אני אמנם סטרייטית אבל הגיעו אליי ממש לפתח דירתי וריססו כתובת על חצי קיר שבה נאמר הומואים החוצה, ולכבוד לי לקבל כתובת כזו על ביתי.

יעל דיין: חבר הכנסת נסים זאב התבטא ברדיו אתמול – ואני לא יודעת אם זה נושא לוועדת האתיקה או סתם קוריוז - ואמר שכדאי לחשוב האם חברת הכנסת יעל דיין לא יזמה היא עצמה כפרובוקציה ולא הזמינה את מציירי הכתובת.

יעל דיין: אני רוצה לומר שאסור לנו להקל ראש בכל צורה שהיא של התבטאויות שהן רוויות שטנה, שהן שוללות זכויות ושהן בעיקרן התבטאויות של הסתה.

יעל דיין: נמצאים כאן מספר חברי כנסת שכדרכה של הכנסת הם בדרכם לוועדות אחרות ולכן אני אתן להם לומר כמה מלים ולאחר מכן ניכנס לסדר היום שלנו.

יוסף לפיד: אני רוצה לומר לכם שאני, בשם סיעת שינוי וחבריי לסיעה, מברך אתכם ומצטרף לברכותיה של יעל דיין.

יוסף לפיד: הציבור ההומו-לסבי רגיל לגייס עזרה במאבקו הצודק למען חברה שוויונית ליברלית ונאורה, ואני חושב שאנחנו נמצאים בשלב בו הציבור ההומו-לסבי חזק דיו כדי לא רק לבקש סיוע ותמיכה אלא כדי לראות את עצמו לוקח חלק במאבק שמנהלים גם חוגים אחרים נגד דעות קדומות ונגד חוקים דתיים שמגבילים את חירויות האדם במדינה הזו.

יוסף לפיד: חשוב שתבינו שבמאבק שלכם נוכל לנצח רק אם ננצח במאבק היותר גדול והיותר רחב למען החופש במדינת ישראל כמדינה ליברלית ושוויונית כי כרגע אנחנו המדינה הכי מפגרת בכל העולם המערבי בכל הנוגע לזכויות האזרח וזאת בגלל הכפייה הדתית.

יוסף לפיד: לכן לנו יש חזית משותפת ובחזית המשותפת הזו כולנו פועלים.

אבשלום וילן: אני חושב שכולנו צריכים לברך את חברת הכנסת יעל דיין שלפני שנים התחילה את המאבק הזה בכנסת מול כוחות החושך ואני חושב שאם מסתכלים בטווח הזמן, אין לי ספק שאנחנו צועדים קדימה במלוא המובנים.

אבשלום וילן: נכון שיש כל מיני אנשים כמו נסים זאב שמדי פעם מצייצים ובעצם תופסים טרמפ עלינו.

אבשלום וילן: אני חושב שמגיעות ליעל דיין כל הזכויות והברכות על המאבק רב השנים.

אבשלום וילן: ההישג הוא של כולנו, אבל בראש ובראשונה הוא שלה.

אבשלום וילן: כולנו מזוהים עם הנושא הזה של זכויות אזרח, בזכויות אדם וגם כמובן בזכויות ההומואים והלסביות לא מהיום ולא מאתמול והמאבק הזה משותף להרבה מאוד גורמים.

אבשלום וילן: אמנם כאן אני רואה את מרבית נציגי האופוזיציה, ויעל דיין היא נציגת הקואליציה היחידה, אבל אני בטוח שבבית הזה אנחנו רוב ונגיע לרוב.

אבשלום וילן: אני מודה שאני לא מתרשם מכל זמר מזדקן שמחפש איך להעלות לעצמו את הרייטינג ולכן שהוא תוקף את כל החילונים והקיבוצניקים וההומו-לסביות.

אבשלום וילן: אני גאה להיות חלק מהאנשים שהותקפו ואני חושב שהקואליציה הזו שלנו של כל אותו ציבור חילוני מתקדם שנאבק על זכויות אזרח ואדם, מאבק רחב ביותר, הקואליציה הזו תנצח ולא יעזור בבית הזה כלום לכוח 17, לכוח 22, כי בסופו של דבר קיים הכוח של הרעיונות הנאצלים והצדק ואני מאמין שבכוחות משותפים שנה אחרי שנה, בהנהגת יעל דיין וכל האחרים, אנחנו את הנושא הזה נשנה.

אבשלום וילן: אני מאחל לנו הצלחה.

אליעזר זנדברג: הרבה פעמים אני מוצא את עצמי כבעל השקפות ימניות יחיד בכינוסים מהסוג הזה, כולל המצעד שאני הייתי נציג ממפלגת ימין יחיד, ואני חושב שמדובר בטעות כאשר הצד הימני של המפה הפוליטית צריך לעשות עליה חשיבה חוזרת כי אני חושב שזה לחלוטין לא שייך לדעות פוליטיות וההתייחסות צריכה להיות התייחסות ליברלית או התייחסות עקרונית שחוצה גבולות מסורתיים של ימין ושמאל.

אליעזר זנדברג: חבל שבכינוסים מעין זה אנחנו בדרך כלל רואים צד אחד של המפה הפוליטית.

אליעזר זנדברג: אני חושב שיש קשר פוליטי ועל זה אני מצטער.

אליעזר זנדברג: אנחנו בתקופה שבבית הזה מאוד קשה להזיז דברים באופן עקרוני ויוזמות שהן יוזמות שמביאות לשינוי וללכת קדימה בעניינים ליברליים לא כל שכן, אבל אני חושב שהפעילות של יעל דיין והמשך הפעילות הזו היא חיונית וזאת גם כדי לשמור על הגחלת בימים שהיא אולי תהיה קצת יותר קטנה שלא תכבה, וגם כדי לנסות ולדחוף קדימה יוזמות שאולי בכל-זאת יש סיכוי כן להצליח ולהעביר אותן למרות הקשיים הגדולים מבחינה פוליטית שזה לא סוד שכל מי שמנסה לבוא ולהיאבק למען הרחבת הזכויות ייתקל בהם בימים אלה של ממשלה רחבה וגדולה.

אליעזר זנדברג: בהצלחה ותודה.

עמית קמה: עד שלהי שנות ה80- חברו בישראל מספר גורמים לתחיקת ההומואים והלסביות אל שוליה הבלתי נראים של החברה וביניהם האיום מפני העונש הקבוע בחוק כנגד משכב זכר אשר מיצב אותנו כאזרחים מדרגה שנייה והיה בבחינת חרב המתהפכת על הווייתנו, וכן האינדוקטרינציה לפיה ההגשמה העצמית של הישראלי תושג כאשר הוא יתרום מזרעו להרבות את כוחה הדמוגרפי של המדינה.

עמית קמה: זאת בד בבד עם הצבת ערך משפחתיות כמרכזי בחיי הפרט והכלל.

עמית קמה: החברה הישראלית גילתה חוסר סובלנות כלפינו שבעצם קיומנו חיללנו את הערכים הציוניים הללו.

עמית קמה: באקלים אידיאולוגי זה ההכרזה או היציאה מן הארון שלנו הייתה בלתי אפשרית.

עמית קמה: כך נותרנו בלתי נראים לעין, לא רק כלפי החברה הכללית אלא גם אלו כלפי אלו.

עמית קמה: על רקע היסטורי בעייתי זה החלו ניצני התארגנות קהילתית.

עמית קמה: בשנת 1975 נוסדה האגודה לשמירת זכויות הפרט שמטרותיה הראשוניות היו הגשת תמיכה וסעד להומואים ולסביות, יצירת מסגרת לפעילות חברתית ומוקד להזדהות קהילתית.

עמית קמה: ראוי להדגיש שהתרומה הנכבדה ביותר של האגודה מאז ומעולם הייתה הפיכת החיים המחתרתיים המבודדים והחשאיים שלנו לפעילות מאורגנת אשר כוננה קהילה.

עמית קמה: מעתה התחלנו לתפוס את עצמנו במונחים של קבוצת מיעוט הזכאית להשוואת זכויותיה וחובותיה האזרחיות לאלו של שאר אזרחי המדינה.

עמית קמה: התפיסה העצמית של הקורבן חסר הישע שליוותה רבים מאתנו שנים רבות החלה להיעלם מן העולם.

עמית קמה: מעתה, בזכות ההתקבצות תחת קורת גג ממוסדת, יכולנו להכיר בעובדה שעלינו לפעול למען עצמנו כדי לאפשר לנו ולדורות הבאים מקום של כבוד בחברה על כל המשתמע מכך.

עמית קמה: לא נשתוק ולא נוותר לנוכח הכוחות המבקשים להדיר אותנו אל מחוץ לגבולות החברה התקינה.

עמית קמה: האגודה היוותה אפוא תמריץ בל ישוער בשינוי אורחות המחשבה והפעילות של הומואים ולסביות רבים.

עמית קמה: בתחילת שנות ה80- החלו פעילי האגודה לאמץ דפוסי פעולה שרווחו בארצות-הברית לשם שינוי הדימויים שלנו.

עמית קמה: בין היתר אלו כללו כתיבת מכתבים לעורכי העיתונים בתגובה לכתבות וידיעות שנתפסו כמזיקות.

עמית קמה: זו הייתה התרומה הראשונה של האגודה לשינוי אקלים הדעות שרווח במדינה.

עמית קמה: מאבק אינטנסיבי לנראות בלתי סטריאוטיפית מחד גיסא ולביטול מגמות הומופוביות מאידך גיסא.

עמית קמה: ב22- במרץ 1988 תוקן פרק עבירות המין בחוק העונשין וקיום יחסי מין בין גברים בוגרים חדל להיות עבירה פלילית.

עמית קמה: השינוי החקיקתי העצים את הקהילה שלנו ואפשר בשנת 1989 את הקמתה של הזרוע הפוליטית שנקראה עוצמה.

עמית קמה: החל ממועד זה האגודה החלה להסיט את תשומת הלב הציבורית למוקדים ולחזיתות חדשות של מאבקנו להשוואת מעמדנו האזרחי וזאת באמצעות התקשורת כסוכנת מרכזית.

עמית קמה: בזכות קשריה הבלתי אמצעיים עם חוויות חברי הקהילה, האגודה החלה לצבור עוצמה כתנועה פוליטית בהשמעת קולנו תוך החדרת השקפות ועמדות אלטרנטיביות לתוך ההגמוניה ההתרו-נורמטיבית.

עמית קמה: בעקבות המהפך בתפיסת המחוקק, החלה להסתמן פתיחות כלפינו גם מצד מוסדות חברתיים נוספים.

עמית קמה: לייסוד האגודה הייתה השלכה לא רק בגיבוש תודעה קהילתית אלא גם ביצירת שיח פנים-קהילתי שהצריך במה לביטויו.

עמית קמה: כבר בשנת 1982 החלה האגודה להוציא לאור עלון שנקרא "נתיב נוסף" שיצא לאור עד 1994.

עמית קמה: מאז 1999 האגודה מוציאה את העיתון שנקרא "הזמן הוורוד".

עמית קמה: בשנים האחרונות ניתן להצביע על מגמה לפיה הדיון הציבורי עובר מן המרחב הציבורי הכללי אל מרחבונים בהם יוצרות קבוצות חברתיות שונות תקשורת עם עצמן, על עצמן ועבור עצמן.

עמית קמה: העיתונות ההומו-לסבית נוצרה מלכתחילה כדי לאפשר לנו במה עליה נוכל להשמיע את קולנו משום שהערוצים ההמוניים דחקו אותנו לשוליים הבלתי נשמעים.

עמית קמה: תרומה נוספת של האגודה היא בהגשת סיוע לרבים מבינינו הזקוקים לסעד ולסיוע בתהליכים המורכבים והמכאיבים של כינון הזהות ההומו-לסבית.

עמית קמה: למעשה האגודה והארגונים האחרים מתפקדים כמעין חונכים להומואים ולסביות המגששים את דרכם אל תוך הקהילה.

עמית קמה: שדות השיח הפרטני והציבורי לוקים בחסר במידע ובידע על אודות הומואים ולסביות.

עמית קמה: עקב מחסור זה, על ההומו מוטלת החובה לאתר ולעקוב אחר מקורות מידע לשם סיפוק צרכים שונים כמו תיוג עצמי, גיבוש הזהות, דרכי התנהגות ראויים וכן הלאה.

עמית קמה: הסטריאוטיפ ההומופובי הנפוץ מהווה עבור רבים מאתנו את מקור הידע הראשוני ואף הבלעדי.

עמית קמה: מכאן נובעת תחושה של מצוקה קשה בשל חוסר במידע אמין ומהימן על עצמנו.

עמית קמה: על רקע טענה זו ניתן להבין מדוע התפקיד של החונך מכריע בחשיבותו במערך החיים של הפרט ההומו בכלל ושל הטירון בפרט.

עמית קמה: לכן התקשורת הבין-אישית עם חונכים ממלאת צרכים חיוניים מגוונים.

עמית קמה: החונך משמש כמתווך בין הניסיון הקיבוצי של ההומואים והלסביות מן העבר וניסיונו הפרטי לבין הטירון ומתפקד כמורה נבוכים לפרט המתלבט בסוגיות שונות.

עמית קמה: השירותים הסיעודיים והייעוציים של האגודה והארגונים האחרונים שהוקמו בשנים האחרונות הם בבחינת חונכים המנחילים את מאגר הידע והניסיון שצברנו.

עמית קמה: החונכים מהווים מעין זקני שבט המעבירים מדור לדור את מורשת השבט.

עמית קמה: בידיהם מצויה חכמת החיים.

עמית קמה: החונכים הרשמיים המהווים את זרועות הפעילות של הארגונים תורמים במובנים רבים לחיי קהילה בריאים ותקינים יותר.

עמית קמה: קבוצות התמיכה השונות שפועלות במסגרות אלו מהוות סוג נוסף של חונך.

עמית קמה: קבוצת התמיכה משמשת כסוכנת רשמית ומספקת למשתתפים בה גיבוי הדדי כמו גם מעין מרשם כיצד לנהוג וכיצד להתמודד עם סוגיות קיומיות המשותפות לכולנו.

עמית קמה: למרכזים הקהילתיים של האגודה בתל-אביב ושל הבית הפתוח בירושלים יתרון מובהק.

עמית קמה: בניגוד למוסדות חברתיים אחרים של הקהילה, הפעילות המתקיימת בין כתליהם מתרחשת באתר מואר על דרך הפשט ועל דרך הדרש.

עמית קמה: המרכזים הקהילתיים הם מקומות בהם המשתתפים רואים ונראים אלו על-ידי אלו, הם בבחינת אתר של אור, הארה ונראות.

עמית קמה: אני רוצה לסכם במספר מלים אישיות.

עמית קמה: בשנת 1982 השתתפתי באסיפה הראשונה של האגודה אשר התקיימה במועדון צוותא בתל-אביב.

עמית קמה: נטלתי חלק באירוע זה כשנה לאחר ניסיון התאבדות עם הגילוי שאני הומו.

עמית קמה: באותו רגע היה עדיף לי המוות על-פני החיים כהומו בשולי החברה.

עמית קמה: קשה לתאר היום את עוצמת החוויה העמוקה שעברתי אז.

עמית קמה: באותו מפגש נדרתי נדר שאקדיש את המשך חיי למאבק בלתי מתפשר על-מנת שבחורים צעירים ובחורות צעירות נוספות לא יאלצו לבחור באופציה של התאבדות עם הגילוי שהם הומואים או לסביות.

עמית קמה: במהלך עשרים השנים האחרונות ראיתי בארגונים השונים מנוף עיקרי לשינוי פני החברה שלנו למען השגת יעד זה.

עמית קמה: בהזדמנות זו אני רוצה להודות לפעילים הראשונים על שייסדו אכסניה למעני ולמען הדורות הבאים.

אבי אנג'ל: אני היושב-ראש הראשון של האגודה.

אבי אנג'ל: התחלנו את האגודה רק מפני שרצינו לקדם את ישראל באופן כללי שתנהג כמו שנוהג כל העולם.

אבי אנג'ל: כחמש שנים לפני כן התחילו לפעול אגודות דומות בארצות-הברית ואני הייתי כאן כל הזמן הזה כשהיה מאוד קשה.

אבי אנג'ל: בשנת 1975 הכרתי כאן עוד אנשים, נדמה לי שהיו אלה 12 האנשים הראשונים שנרשמו באגודה שלנו וביניהם שלושה או ארבעה שהיו גם אזרחי חוץ בנוסף לאזרחותם הישראלית.

אבי אנג'ל: אני יכול לומר שאני מאוד שמח שהגעתי ליום זה.

אבי אנג'ל: אמנם עברו 25 שנים, אבל הגענו לכך שסוף סוף יתחילו להכיר בנו כאזרחים שווי זכויות.

יובל מרין: אין ספק שישראל היא היום אחת המדינות המתקדמות ביותר בעולם מבחינת המצב המשפטי, ההכרה וההגנה שהיא נותנת להומואים ולסביות.

יובל מרין: צריך לזקוף את ההתקדמות הזו במצב המשפטי בראש ובראשונה לחברת הכנסת יעל דיין ולפעילותה.

יובל מרין: בהקשר זה הייתי רוצה להצביע בקצרה על המעורבות והתרומה של האגודה לשינויים משפטיים שחלו, ואני אצביע בקצרה על מספר שינויים.

יובל מרין: מבחינת הישגים חקיקתיים בהם הייתה האגודה מעורבת, כפי שציין עמית מדובר בראש ובראשונה בביטול האיסור הפלילי על קיום יחסי מין שלא כדרך הטבע, תיקון שתוקן בשנת 1988 אחרי מספר ניסיונות שנכשלו.

יובל מרין: האגודה שהייתה באותו שלב ארגון קטן, חסר משאבים שעסק בעיקר בפעילות חברתית והיה מוגבל בפעילותו הפוליטית, לא היה מעורב ישירות ברפורמה שהייתה בחוק העונשין, אבל עם זאת אין ספק שפעילי האגודה תרמו לשינוי החוק באופן עקיף בתוך כך שבמהלך שנות ה80- פעילי האגודה עשו מאמצים כדי ליצור מודעות למען ביטול האיסור הפלילי כמו החתמה על עצומות לביטול הסעיף, עריכת חוברות שקראו למיגור האפליה כנגד הקהילה ההומו-לסבית ומגעים עם חברי כנסת.

יובל מרין: לאחר ביטול האיסור הפלילי הפעילים באגודה היו אמנם מופתעים מעט מהמחטף כביכול והדרך בה עבר התיקון, אבל אני חושב שבהחלט הלובינג שנעשה אצל חברי הכנסת במהלך השנים תרם בסופו של דבר לתיקון.

יובל מרין: זמן קצר לאחר ביטול האיסור הפלילי, האגודה הקימה זרוע פוליטית בשם עוצמה.

יובל מרין: הזרוע הזו שלחה מניפסט לכל חברי הכנסת בדבר הצורך בהגנה על זכויות ההומואים והלסביות בכלל ובתחום יחסי העבודה בפרט, איסור על אפליה בעבודה על רקע נטייה מינית.

יובל מרין: הלובינג של השדולה הפוליטית, עוצמה, בקרב חברי הכנסת בשיתוף עם עורך-דין דן יקיר מהאגודה לזכויות האזרח שניסח את הצעת החוק לתיקון חוק שוויון הזדמנויות בבודה הוביל בסופו של דבר לתיקון החוק בשנת 1992 בדרך של הוספת איסור על אפליה בעבודה מטעמי מעמד אישי או נטייה מינית.

יובל מרין: האגודה הייתה מעורבת באופן פעיל ומשמעותי במהלכים שהביאו לתיקון חוק זה, בעיקר בפעולות שתדלנות בכנסת ובגיוס חברי כנסת רבים לחתום על הצעת החוק, והייתה זו הפעם הראשונה שהמונח נטייה מינית הופיע בהצעת חוק שהוגשה לכנסת.

יובל מרין: בנוסף לזה יש לציין את שינוי פקודות מטכ"ל בשנת 1993 שלפיהן נאסרה אפליה המבוססת על נטייה מינית.

יובל מרין: הישג זה בא עקב הופעתו של פרופסור עוזי אבן בכנס שאורגן בכנסת בשיתוף האגודה לזכויות הפרט ובמסגרתו חשף אבן את קיום הפקודות המפלות, דבר שהוביל לביטול הפקודות זמן קצר לאחר מכן.

יובל מרין: ראוי לציין את תיקון חוק לשון הרע שתוקן בשנת 1997, שזה מהלך שהובילה חברת הכנסת יעל דיין.

יובל מרין: האגודה באופן עקיף סייעה גם בנושא הזה.

יובל מרין: עוד שינוי שהוא לא שינוי חקיקתי אלא שינוי של מדיניות של משרד הפנים שמאפשר היום באופן חלקי לפחות לבן זוג מאותו המין שאינו יהודי להגר למדינת ישראל כדי לגור יחד עם בן זוגו.

יובל מרין: ההתקדמות הזאת של הכרה מסוימת היא התקדמות בכיוון חיובי, אבל עדיין אין שוויון זכויות מלא בתחום הזה.

יובל מרין: עד עכשיו דיברתי על חקיקה, אבל אני רוצה להתייחס להקשר של פנייה לערכאות שיפוטיות וראוי לציין מספר פסקי-דין שהאגודה הייתה מעורבת בהם.

יובל מרין: הראשון פסק-הדין הידוע בעניין איסור שידור התוכנית "קלפים פתוחים", תוכנית שעסקה בנוער הומו-לסבי כשבג"ץ קבע ששר החינוך לא יכול לאסור את שידור התוכנית בטלוויזיה וההחלטה בהחלט מגלה סובלנות מסוימת כלפי אורח החיים ההומו-לסבי.

יובל מרין: יש לנו החלטה נוספת שהגיעה מבית-משפט בערכאה נמוכה בחיפה, שם נפתחה פעילות האגודה בדירה שהיא שכרה ובאותו הקשר רצו המשכירים לפנות את השוכרים מהדירה אך ורק בשל נטייתם המינית.

יובל מרין: בית-המשפט אמר: "מעשיו או נטיותיו המיניות של אדם איננה מעניינו של איש.

יובל מרין: חדירה שלא כדין לתחום זה, היא גם פגיעה בצנעת הפרט וגם בכבוד האדם".

יובל מרין: בעקבות זה ניתנה להם רשות להחזיק במושכר ולהמשיך לפעול מהדירה.

יובל מרין: בשנה האחרונה ראינו פעילות של האגודה בעתירה לבג"ץ עקב החלטת הצנזורה שלא לאפשר לנערים ונערות מתחת לגיל 18 לצפות בסרט "כמעט 18", שעסק בסיפור של אהבה הומוסקסואלית.

יובל מרין: עקב העתירה לבג"ץ של האגודה, הוצא צו על תנאי ובהסכמה בסופו של דבר לאחר מכן הצנזורה החליטה להוריד את הגיל שהוגבל לגיל 16 והתיק למעשה לא הגיע לפסק-דין אלא נסגר בהסכמה בין הצדדים.

יובל מרין: צריך כמובן בהקשר הזה לזקוף את ההתפתחויות המשפטיות הרציניות של העשור האחרון במשפט האחרון גם לפעילות של האגודה לזכויות האזרח, האחות הגדולה של האגודה לזכויות הפרט, וגם פעילות של אנשים פרטיים שנלחמו באופן אישי לקידום המטרות של הקהילה כמו דנילוביץ שפסק-הדין ידוע ואין צורך לחזור על תוכנו והמאבקים של אדיר שטיינר להכיר בו כבן זוג של דורון מייזל זיכרונו לברכה.

זהבה גלאון: אני חייבת להודות שכאשר זה בא מפי אנשים שמייצגות מפלגות חשוכות חרדיות, אולי אני לא כל כך מתפלאת אבל אני הרבה יותר מתפלאת כאשר קם זמר ובאמת מביע עמדות ריאקציונריות חשוכות כאשר מנחה אותו תפיסת עולם מעוותת עם סטריאוטיפים.

זהבה גלאון: בדבריו ההתייחסות שלו לקהילה ההומו-לסבית היא הרבה יותר כוללת לא הייתי מרחיבה עליו את הדיבור, אבל בימים האחרונים שמעתי ויכוח האם הוא היה 'מחורפן' או האם הוא 'התחרפן' ואולי הוא גם לא זמר כל כך חשוב, אבל אני חושבת שחשוב להתייחס במילה אחת לאנשים שהוא אמר כי לאנשים שנושאים בתפקידים ציבוריים כאלה בכל-זאת יש חשיבות כשהם אומרים דברים כאלה.

זהבה גלאון: הייתי רוצה להתייחס לסיפא בדבריו של עמית שתיאר את ניסיון ההתאבדות שהוא עמד לבצע כאדם צעיר.

זהבה גלאון: אני אומרת שיש כל כך הרבה צעירים וצעירות שמתחבטים, כל כך הרבה צעירים וצעירות שקשה להם, אז במקום לשדר איזשהו מסר של אמפתיה והבנה – בעיקר מאנשים כאלה שיש להם איזה תפקיד ציבורי ומסר חברתי גם בשירים שלהם, כי המלים הרי לא ריקות מתוכן – אנחנו עוד פעם שומעים ומוצאים את עצמנו נאלצים להתמודד עם כאלה שחשבנו שמולם לא נצטרך להתמודד, וחבל.

יעל דיין: לכן בהזדמנות זו אני רוצה לומר תודה לשולמית אלוני, תודה לאמנון רובינשטיין, תודה ליוסי שריד, תודה למשרד החינוך ומילת תקווה, אם לא אזהרה, למשרד החינוך החדש שבתינוק הזה שלנו לא יעיזו לגעת משום שזה הישג שחבל יהיה למחוק אותו.

איתי פנקס: כדאי להזכיר גם את מרדכי וירשובסקי שתרם וממשיך לתרום רבות בהקשר הזה.

איתי פנקס: ההישגים הם עצומים לאורך השנים.

איתי פנקס: היום אנחנו חוגגים עוד שני ימי הולדת ואולי זו אחת ההצלחות הגדולות של האגודה, ההתפרסות לתחומים נוספים, לאוכלוסיות נוספות.

איתי פנקס: הסניף בחיפה ובבאר-שבע שנפתח עכשיו, הבית הפתוח בירושלים, העשירון האחר שחוגג עשור, שזה הרבה מאוד זמן, כאשר נפתח השנה גם תא סטודנטים ראשון באוניברסיטת תל-אביב בשיתוף האגודה עם אגודת הסטודנטים ואני חושב שזה דבר גדול.

איתי פנקס: אני חושב שנושא הזוגיות, האהבה שלנו, הוא כנראה הנושא עליו נצטרך להילחם בשנים הבאות ואולי הוא יהיה המאבק המכריע בקבלה אותנו כשווי זכויות לחלוטין כאשר נקבל הכרה באהבה ובהורות שלנו, כאשר יפסיקו להערים קשיים עלינו כאנשים שרוצים לקבל את הזכויות לצד החובות שאנחנו מקיימים ללא תנאי וללא היסוס.

איתי פנקס: בהצלחה לכולם.

נעמי חזן: הייתה התפתחות מאוד מרשימה בעשור האחרון לגבי מודעות ציבורית וגם בנושא החקיקה ואני לא רוצה להתייחס לזמרים.

נעמי חזן: אני מוכרחה להודות שגם בתור פמיניסטית מאוד מאוד נמרצת הגעתי למסקנה שאני לא צריכה להגיב על כל דבר מזעזע או מרגיז ואני אבחר מתי להגיב וכלפי מי.

נעמי חזן: יש אנשים שבמקרה הזה פשוט לא ראויים לתגובה.

נעמי חזן: הדברים האלה כל כך מחפירים והם כל כך מנוגדים לתפיסות העולם שאנחנו מנסים לקדם, שחבל על הזמן לעסוק בהם.

נעמי חזן: כבעבר, גם בעתיד, אני אשמח לעשות הכל וכל הכבוד לכל אלה שפועלים בנושא.

יעל דיין: באתי בתלונה לאיתי כשהוא נתן לי את רשימת הדוברים המוצעת ואמרתי לו שהאגודה היא אגודת ההומואים, לסביות, טראנס ובי-סקסואלים ולמרות זאת אמרתי לו שהוא נותן לי רשימה על טהרת הגבריות.

יעל דיין: אני רוצה שיהיה ברור שזה לא משום שיש יותר הומואים מלסביות ולא משום שהומואים יצאו ולסביות נשארו בארון אלא החלוקה היא לגמרי מקרית וכך גם רשימת השמות.

יעל דיין: אני מניחה שאם מדברים על ותיקי התנועה, יש ותיקי וותיקות באותה מידה.

יעל דיין: מלבד תרומה של ברכה של קל"פ שתכף נשמע אותה, אני מבקשת מהגברת ליתום קלמנוביץ, בוגרת קבוצת הנוער, מתנדבת באגודה, לומר את דבריה.

ליתום קלמנוביץ: עם כל התמיכה וההבנה שקיבלתי מצד אבי, זה לא הספיק.

ליתום קלמנוביץ: הייתי צריכה לפגוש נוער בגילי ולהשוות רגשות ומחשבות, וכך הגעתי לאגודה בגיל 18 וחצי עת שירתתי בצבא.

ליתום קלמנוביץ: הגעתי לקבוצת הלסביות בהתחלה, לסביות עד גיל 25, ומשם הגעתי לקבוצה המעורבת, גם הומואים וגם לסביות, נוער עד גיל 23.

ליתום קלמנוביץ: שם אני יכולה לומר שמצאתי את עצמי.

ליתום קלמנוביץ: היו אנשים שיכולתי לדבר אתם על אותם נושאים ומבחינתי זאת הייתה מעין תנועת נוער בה מתקיימות פעילויות.

ליתום קלמנוביץ: הרגשתי מוזר קצת בקטע של הדת כי התנגשו אצלי דברים רבים וכך קורה עד היום, אבל עם כל הפעילויות שלהם שכללו דיונים ושיחות עם מדריכים מאוד קשובים ומאוד חמים, יכולתי להרגיש שם ממש בבית.

ליתום קלמנוביץ: מאוד עזר לי להיות שם ועד היום אני משתדלת להגיע.

ליתום קלמנוביץ: יש לי חברים טובים שהכרתי בקבוצה הזו שעד היום הם חברים טובים שלי.

ליתום קלמנוביץ: חשוב לי להדגיש את החשיבות של קבוצות הנוער האלה שמיועדות לנוער במצבי, אם נוער מבית דתי ואם נוער שלא מקבלים אותו.

ליתום קלמנוביץ: כשמגיעים לאגודה מרגישים הרגשת שייכות והמדריכים, גם אחרי שעות פעילות – נוער שרוצה להגיע ולא מוכן לצאת מהארון, לא מרגיש נוח להשתתף בפעילויות – נמצאים במקום ומקשיבים לאלה שמגיעים.

ליתום קלמנוביץ: בנוסף לכך אפשר לפנות לאגודה באמצעות הטלפון ולקבל עזרה והדרכה.

ליתום קלמנוביץ: אם לא הייתי מגיעה לקבוצות הנוער באגודה, אני לא חושבת שהייתי יוצאת מהארון ולא הייתי מוצאת את עצמי.

ליתום קלמנוביץ: לכן אני מאוד מאוד מודה על כל העזרה שקיבלתי שם ולמדריכים שהיו אז ואני ממשיכה להתנדב והמשיך להתנדב באגודה.

אביב נטר: הוריי הולכים לקבוצת הורים באגודה ושם הם מקבלים תמיכה ועזרה.

אביב נטר: העניינים בבית הסתדרו טוב מאוד מאז הם הולכים לקבוצת הורים באגודה ואני מרגיש מפנה של ממש בכל ההתייחסות אליי.

אביב נטר: הוריי תמיד התייחסו אלי בצורה הוגנת וטובה, אבל אני חש בנקודת מפנה מאז הם הגיעו לקבוצת ההורים באגודה.

אביב נטר: גם לי זה הועיל כי הכרתי חברים חדשים, אני יוצא עם חברים חדשים ומכיר אנשים שהם מתאימים לי, ואת האהבה הראשונה שלי מצאתי באגודה.

אביב נטר: באגודה אני ממלא מקום יושב-ראש קבוצות הנוער כאשר הוועד הצעיר של הנוער תורם ועוזר לנוער באגודה ובכלל.

אביב נטר: אני מאוד שמח שמצאתי את האגודה ושיש לי מקום ללכת אליו בשבת בערב או בכלל להתנדב שם ולהיות עם אנשים שאני אוהב ועם אנשים שחושבים בראש שלי.

בועז הדס: אני מייצג את העשירון האחר שהוא תא סטודנטים ההומואים, הלסביות, הטראנס והבי-סקסואלים באוניברסיטה העברית בירושלים.

בועז הדס: כדבר ראשון אני רוצה לציין שאני מאוד מתרגש ומרגיש הרבה כבוד להיות במעמד הזה.

בועז הדס: כשהסתכלתי על ההזמנות התחושה הייתה כמו של האח הקטן שהאחים הבוגרים שכחו את יום הולדתו, אבל אם הם יזכרו כולם, אנחנו מציינים השנה עשור לעשירון האחר.

בועז הדס: יש לנו שני אחים גדולים ואחות.

בועז הדס: דבר ראשון, האגודה, הארגון הוותיק ביותר בארץ ואני חושב שאי-אפשר לדמיין לפני עשר שנים איזושהי התאגדות של קבוצה בקונטקסט הזה בלי השראה שנבעה מקיומה של האגודה.

בועז הדס: אני חושב שההשראה הזאת והאנשים שהגיעו, הם אשר איפשרו את ייסוד העשירון האחר.

בועז הדס: אח נוסף אולי קטן מאתנו בגיל אבל גדול מאוד הוא הבית הפתוח בירושלים.

בועז הדס: הבית צמח מתוך העשירון ועל בסיס בוגרי העשירון והבית הפתוח מבחינתנו היום הוא גוף שתומך בנו, מפרגן מאוד לקיום שלנו בתור תא סטודנטים עצמאי שחולק את אותו מרחב שנקרא עיר הקודש עם הבית הפתוח מבחינת פעילות.

בועז הדס: האח הנוסף הוא קל"ף.

בועז הדס: ארגון בעברית הוא אמנם זכר, אבל הזיהוי של קל"ף הוא נשי ואני חושב שיש לנו הרבה מה ללמוד מקל"ף דווקא בתחום הפמיניזם במובן הרחב, פמיניזם בשונה משוביניזם, מהתנשאות, מלדרוך על אחרים.

בועז הדס: לקיום של העשירון יש משמעות פוליטית כבירה בתוך האוניברסיטה העברית כי זה הגוף האקדמי הוותיק ביותר בארץ ויחסית הוא מהגופים היותר שמרניים.

בועז הדס: זה שאנחנו קיימים שם, זה שאנחנו בתור ארגון סטודנטים מייצגים את ציבור הסטודנטים – והשנה התמודדנו עם ניסיון לדכא את חופש המידע על-ידי חסימת אתרי אינטרנט ועם טיפול מגמגם בהשחתת מודעות שלנו – זה כבר משהו.

בועז הדס: לאחר שציינתי איפה נלחמנו באוניברסיטה, זכינו גם להרבה שיתוף פעולה.

בועז הדס: האוניברסיטה ממש קיבלה בברכה ואיפשרה לנו – אמנם אחרי היסוסים – לקיים תוכנית רדיו הומו-לסבית במסגרת הכנת רדיו של סטודנטים ששייכת לקול ישראל בהר הצופים והתוכנית הזו כבר קיימת 12 או 13 פעמים ומצליחה מאוד והיא אחת התוכניות המגזיניות היחידות והטובות בתחנה הזאת.

בועז הדס: בנוסף לזה שיתוף פעולה מאוד משמעותי עם האוניברסיטה הוא אירוע של הבית הפתוח ושלנו שמתקיים מחר וזה אירוע לשם הענקת מלגות לאנשים כאשר גם העשירון וגם הבית הפתוח, כל אחד מהגופים האלה, נותן מלגות לסטודנטים או לאנשים אחרים על-מנת שיעסקו בנושאים שהם רלוונטיים לקהילה, והשותפות של האוניברסיטה היא בקיום מרכז מחקר, מרכז לייפר לחקר האישה והמגדר, שהוא גוף שחבר אלינו לצורך האירוע הזה שמתקיים מחר.

בועז הדס: צריך לזכור שאנחנו חיים בחברה שמצד אחד היום מונעת ברמה החוקתית דיכוי הומופובי על-ידי מוסדות ממלכתיים והבג"ץ של אתמול הוא הדוגמה לכך, אבל מצד שני דורשת לעתים מחברי הקהילה להיות "נחמדים", להיות קצת פחות גאים, בגלל שדגל הגאווה שמתנוסס ממרפסת הסלון מפריע את מנוחת השכנים.

בועז הדס: נראה לי שלמחוקק עדיין יש עבודה רבה מאוד ונראה לי שלנו בתור קהילה דרושים מנהיגות ודוגמה אישית בכל הנוגע לקבלת האחר והרבה סובלנות כדי להסתכל כל הזמן בהרבה גאווה דווקא על חצי הכוס המלאה.

בועז הדס: הדיבורים על אחדות ופירוד אצלנו בתוך הקהילה הם הרבה פעמים מאוד מטרידים.

בועז הדס: אני חושב שמה שמאחד את כל הגופים שהזכרתי זה הרבה עשייה ושירות למען כל חברי הקהילה והרבה פעמים גם שירות למען כלל הציבור, אם זה מבחינת מודעות, אם זה מבחינת המאבק באיידס.

בועז הדס: מה שאנחנו יכולים ללמוד על שירות בעצמנו, זה ללמוד גם לתת שירות ארגון אחד למשנהו ובשלב הזה באמת נוכל להגיד ובא לציון גואל.

חגי אלעד: יש לי את העונג לברך מטעם הארגון הצעיר ביותר שחוגג כאן יום הולדת – לאגודה מלאו 25 שנה, העשירון חוגג עשור ואנחנו אך בני שנתיים.

חגי אלעד: הייתי רוצה לברך את עמיתינו הבוגרים שימשיכו לגדול ולהתפתח ולשגשג ושלא יזדקנו אף פעם.

חגי אלעד: כולנו שותפים לעתים מזומנים למאבקים, לאתגרים ולעשייה ואני בטוח שנוסיף בעתיד לעבוד יחדיו לטובת קהילה הגאה בירושלים ובישראל.

חגי אלעד: הבית הפתוח הוא תופעה חדשה בנוף ארגוני ההומואים, הלסביות, הטראנס והבי-סקסואלים בארץ.

חגי אלעד: הוא גם תופעה מאוד חריגה בנוף הירושלמי.

חגי אלעד: החריגות – יש שיופתעו לשמוע – לא נובעת מנטיית לבם של באי הבית.

חגי אלעד: אני כהומו לא חריג בירושלים, אלא החריגות נובעת מהיותנו מרכז פלורליסטי שמקדם ערכים של פתיחות, סובלנות וכבוד הדדי בעיר שבדרך כלל מפורסמת ביכולת שלה לקדם פחד, ריחוק והפרדה בין בני אדם.

חגי אלעד: אני רוצה לחלוק אתכם קצת מהחוויות של המקום המופלא הזה, הבית הפתוח.

חגי אלעד: הבית פועל ומשגשג כבר שנתיים במרכז ירושלים.

חגי אלעד: אם תלכו במדרחוב בן-יהודה תראו בגובה העיניים את המחזות הרגילים.

חגי אלעד: בחורי ישיבה שמנסים לפתות צעירים מזדמנים להניח תפילין, שוטרי מג"ב לוטשים עיניים כלפי בחורים בעלי חזות מזרחית ומפשפשים בכליהם למען ביטחון המדינה, ועוד מחזות ירושלמים שכאלה.

חגי אלעד: הייפלא אם כן שמעל כל אלה מתנוסס לו דגל גאווה גדל ממרפסת הבית הפתוח?

חגי אלעד: ואמנם האלמנט הוויזואלי הבולט ביותר במדרחוב הירושלמי בימים אלו הוא דגל הקשת שהבית מניף, דגל רב-גוני גאה ומזמין שמאחוריו פעילות ליצירת ירושלים אחרת, פתוחה וחופשית לכל, גאים וסטרייטים, פלשתינאים וישראלים, דתיים וחופשיים.

חגי אלעד: לפני מעט יותר משנתיים המציאות הירושלמית הזו נדמתה לחזון רחוק, אבל היום הבית הפתוח הוא עובדה מושרשת בנוף הירושלמי עד כדי כך שקשה לדמיין את העיר בלעדיו.

חגי אלעד: עוד צעד בדרך לנורמליות בירושלים, בהיותנו בנות ובני העיר הזו וכמובן גם בנותיה שהפכו לבנים ובניה שהפכו לבנות.

חגי אלעד: לבית הפתוח מגיעים הומואים חרדים, אנשים שכאשר אנו מבקשים מהם להתנדב ולסייע בפעילויות הבית, הם התגברו על מכשולים שרובנו מתקשים אפילו לדמיין, התגברו ויעזרו.

חגי אלעד: למה?

חגי אלעד: מתוך מילוי המצווה שלהכרת הטוב, ערך יהודי נשכח שהוא בבחינת הכרת תודה לבית הפתוח על עצם היותו, על התמיכה שאנו מציעים, על עמידתנו לצדם גם מול איומים של משמרות הצניעות או כל גורם אחר.

חגי אלעד: אני מקווה שבשנים הבאות הבית יוסיף לשגשג ולגדול ולהוות את המודל הישראלי לפריחה של מרכז קהילתי הומו-לסבי בירושלים ובערים אחרות בישראל.

חגי אלעד: כבר עברנו כברת דרך ארוכה בירושלים, בעיר מהמורכבות והקיצוניות בעולם.

חגי אלעד: שונאינו יוסיפו לדבר ולאיים, אבל אנחנו נמשיך לעשות ולשנות את המציאות בעיר הזו.

חגי אלעד: אני רוצה לסיים בנימה אישית.

חגי אלעד: לפני קצת יותר משמונה שנים, ב2- בפברואר 1993, התקיימה כאן באולם הזה הישיבה הראשונה של הפורום שכינסה חברת הכנסת יעל דיין בכנסת.

חגי אלעד: זעקות השבר הגזעניות כנגד הכינוס הזה ליוו אותנו גם אז, אבל בתוך הישיבה היה קסם.

חגי אלעד: יעל דיין, עוזי אבן ולסבית צעירה, סטודנטית באוניברסיטה העברית בשם שרון גרשוני, שיגרו את ישראל לעידן חדש, למהפכה המתרחשת שלנו שעודה מתרחשת.

חגי אלעד: מי יודע מה עוד צופן בחובו העתיד הישראלי הוורוד.

חגי אלעד: כל זה החל כאן לפני שמונה שנים קצרות וגאות.

חגי אלעד: אני ישבתי אז בפינת האולם, מחובר עם החבר ולא האמנתי למראה עיני.

חגי אלעד: מאז השתנו כמה דברים.

חגי אלעד: ראשית, כבר אין לי חבר אבל חוץ מזה עכשיו אני כבר מאוד מאמין למראה עיני, לממשיות של ההישגים שלנו וללגיטימיות של המאבק שלנו, לא רק עבורנו אלא עבור החברה בישראל בכלל, עבור כל המיעוטים והאנשים שגדלו בצל דיכוי ובכל-זאת יודעים באמונה פנימית חזקה ובלתי ניתנת לדיכוי שהחופש והאושר אפשריים כאן ועכשיו.

איתן כבל: עדיין יש מאבקים ולא מעט מאבקים על זכויות ההומואים והלסביות, הטרנס והבי-סקסואלים במדינת ישראל, אבל ההישג הגדול ביותר הוא שהעניין הפך להיות כמעט ברור מאליו.

איתן כבל: אני אומר לכם שאני חייל שלכם בעניין הזה.

איתן כבל: כל אשר יידרש לקידום זכויות שלכם, אני עומד בחזית ללא מורא, ללא פחד וללא חשש כי אני מאמין בזה.

איתן כבל: אתם חלק מהחברה וחלק מאתנו לכל דבר.

איתן כבל: תמיד הסתכלתי על זה כך וכך אסתכל בעתיד ואחנך את מי שאני יכול להשפיע עליו.

איתן כבל: אני אשמח להיות חלק מההישגים ובכוחי הדל אני אשתדל לסייע.

איזבל: אני רוצה לומר לחברת הכנסת יעל דיין שאישית עזרת לי בכמה דברים ואני מאוד מודה לך על כך.

איזבל: תודה גם למיכל עדן.

איזבל: לצערי הרב אין מודעות כל כך לנושא של הטראנס באגודה עצמה, למרות שהיום המודעות קיימת יותר מאשר בעבר.

איזבל: יש יותר פתיחות, מתייחסים אלינו בצורה יותר מכובדת, למרות שלצערי יש עלינו סטיגמה עם השלכות לכיוון הזנות.

איזבל: לצערי בנות מגיעות למקומות כאלה ואני חושבת שחברת הכנסת יעל דיין צריכה לעזור לבנות האלה לצאת מהמצוקה הזאת.

איזבל: יש בנות רבות שמגיעות לתל-ברוך וכמובן שהן רוצות לעבור את שינוי המין כמה שיותר מהר.

איזבל: אני בת 33 ואני תקועה כי אני לא שייכת לא לכאן ולא לכאן ואחת הסיבות היא שאין לי אפשרות כספית.

איזבל: בקרוב אני אתחיל לעבוד בתחום אותו למדתי, גרפיקה ממוחשבת.

איזבל: יש לנו בעיה עם משרד הפנים.

איזבל: הלכתי למשרד הפנים באבן גבירול, ניגשתי לפקידה על-מנת לשנות את השם לאיזבל אבל הפקידה סירבה לעשות זאת.

איזבל: ניגשתי למנהל הסניף והוא אמר במפורש שזה שם של אישה ולכן הוא לא מוכן להחליף לי את השם.

איזבל: באותו רגע שלחתי פקס לירושלים, אבל כמובן שלא קיבלתי עוד תשובה חיובית.

איזבל: זה דבר די מכעיס שמישהו בעצם לוקח לי את החירות ואת הזכות לבחור שם ולא משנה אם אני זכר או נקבה, כי יש לי את הזכות המלאה לבחור בשם.

איזבל: באיזה מקום זה סוג של אפליה.

ברק עטר: אני בא מבאר-שבע, שם פתחנו סניף בראשות איתי פנקס מהאגודה הארצית בתל-אביב, והסניף הולך ומשגשג.

ברק עטר: יש לנו קבוצת נוער נהדרת ואנחנו עומדים לפתוח קבוצות חדשות.

ברק עטר: אני חושב שזה תהליך מאוד חשוב שבבאר-שבע, במיוחד אחרי מה שאמר ראש העיר שאין הומואים ולסביות, וכאן אני קורא לו להסתכל מהחלון אל הגינה ואחר-כך אצלו בלשכה ובכל הכיוונים.

ברק עטר: אני מודה לחברת הכנסת יעל דיין.

קולט אביטל: באתי לברך גם את יעל דיין כי אני חושבת שמעט יודעים כמה היא עובדת ותורמת לנושא, אבל כל אותם הדברים שהיא עושה, היא עושה בצורה מאוד יסודית ואת זה למדתי תוך כדי עבודתי אתה.

קולט אביטל: אני חושבת שאם יש אדם אחד שעושה דברים או עשה דברים למען הקהילה, זאת יעל דיין ולכן באתי לברך אותה.

קולט אביטל: באתי גם כדי להקשיב כי לא תמיד אני שומעת את כל הבעיות ואת כל מה שמטריד את הקהילה ההומו-לסבית.

קולט אביטל: במידת יכולתי ובמידת האפשר אני תמיד מוכנה להתגייס ולעזור תוך תיאום עם כל אלה שעושים את העבודה כאן או אצלכם.

קולט אביטל: ראו אותי כעוד כתובת שמוכנה לעזור בנושא הזה.

שאול גונן: מטבע הדברים, כל אימת שהמצב הביטחוני דוחק, נושא זכויות האדם נדחק לשולי סדר היום הציבורי.

שאול גונן: אנחנו באגודה מסתכלים בחשש אבל עם תקווה רבה שנושא זכויות הפרט יישמר ואף יקודם.

שאול גונן: ראוי במעמד זה להזכיר את אחינו ברשות הפלשתינאית שמצויים במאבק נואש עד מוות לחיים עצמם ואשר אנו מקווים שנוכל לעזור להם ככל שנוכל.

שאול גונן: אני רוצה להזכיר כאן את אותם אנשים – לצערי הרב אנשים רבים – שאינם עמנו היום שנפלו קורבנות למגיפת האיידס או לקורבנות שנעוצה בנטייתם המינית.

שאול גונן: זיכרונם חקוק בלבנו ויהי זיכרם ברוך.

לירז אורן מלול: אני מוצא את עצמי הרבה פעמים חושב מה קורה עם הנוער כשאותם בני הנוער חושבים למה הם הומוסקסואלים.

לירז אורן מלול: פעם רציתי להתאבד בגלל היותי הומוסקסואל אבל פעם ראשונה שראיתי את עמית קמה הייתה כשהוא עזר לי, תמך בי ונתן לי יד ואחריו זה היה שאול ואיתי וצוות שהושיט לי יד.

לירז אורן מלול: אני מודה לכם מקרב לב על כל מה שנתתם לי.

ענבל: אני מודה לכם, מודה לאגודה, מודה לקל"ף שמאוד עזרה לי, ובמיוחד לאיתי פנקס.

אורן טיר: תודה ליעל דיין שנתנה לנו אתמול ראיון מאוד מעניין.

יעל דיין: ההתכנסות הגדולה הבאה שלנו תהיה בחודש יוני ואז נחגוג את אירוע יום הגאווה בכנסת.

יעל דיין: תודה רבה לכולכם.