הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 74, 2000-07-03 11:00

יעל דיין: אני מברכת את כל הנוכחות והנוכחים, צ'יטה, אתה הגבר היחיד כאן?

יעל דיין: לא, סליחה, גם שומר כאן.

יעל דיין: חבר-הכנסת אליעזר כהן הוא חבר בוועדה לקידום מעמד האשה, ויש כמובן מספר חברים וחברות כנסת, חברי הוועדה שנוכחים כאן.

יעל דיין: אני מבקשת לפתוח את האירוע - מי שנכנס בינתיים אז בבקשה לתפוס מקומות - ופונה לרעיית נשיא המדינה, הגברת ראומה ויצמן, למיכל ולתמר שכאן, שאולי ורחל שאינם, זכרם לאהבה, רות ומימי שכאן, משה וזוריק שאינם, סבא וסבתא, רחל וצבי שוורץ שבנתיב שהם היתוו אנחנו פוסעות.

יעל דיין: החברות של ראומה - וזו ההזדמנות לציין את החברות של ראומה - אורחות נכבדות: גברת נאוה ברק; השרה דליה איציק שהיא בדרך לכאן; תת-אלוף סוזי יוגב, קצינת ח"ן ראשית; אורית אדטו, נציבת-שירות בתי הסוהר; יושבות-ראש ארגונים שתדברנה אחר כך.

יעל דיין: תודה מיוחדת לשתי נשים מופלאות שבלעדיהן לא היה מתקיים האירוע הזה, דנה גורדון, מנהלת הוועדה לקידום מעמד האשה בכנסת, וציונה רוזנטל, עוזרת של רעיית נשיא המדינה.

יעל דיין: תודה ציונה, תודה דנה.

יעל דיין: הכנס הזה אינו "חיים שכאלה" ואין בו סיכומים, הוא מכיל רק קטע אחד מחייה ופועלה של ראומה, באותו תחום עליו אנחנו אמונות, תחום מעמד האשה, שהוא זכויותיהן ומצוקותיהן, קידומן ותמיכה בהן, סולידריות וקשיבות מוחלטת בשום-שכל ומעל לכל עם לב רחב ואוהב.

יעל דיין: ראומה ויצמן פוסעת וסוללת את שביל חיינו הסבוך, בין השלום למלחמות, בין החיים והנופלים, בין קצווי העצב ושיאי השמחה, בין הפריחה והבצורת, שביל המורשת והמסורת ושביל התרבות החדשה, הדינמית והמרדנית לפעמים.

יעל דיין: על הנתיב הזה, על הרקמה רוויית החכמה והאהבה שבו נמשיך לצעוד.

יעל דיין: תודה לראומה.

יעל דיין: אני מתכבדת להזמין את מר אורי נהיר מהאקדמיה למוסיקה שינגן סולו לחליל, סירינגס מאת קלוד דה-ביוסי.

יעל דיין: בבקשה אורי.

אורי נהיר: (מנגן בחליל).

אורי נהיר: (מחיאות כפיים)

יעל דיין: אני מבקשת מהמצטרפות אלינו לשבת.

יעל דיין: אני יודעת שבכל שעה בעיה להגיע לירושלים, לעבור את הפקקים, לעבור את מחסום שער הכנסת, ואני מתנצלת, רצינו להתחיל בזמן, בבקשה לתפוס את מקומותיכן.

יעל דיין: אני מתכבדת, וכפי שאמרתי, באהבה ובגאווה, להזמין את רעיית הנשיא, הגברת ראומה ויצמן, לשאת דברים.

יעל דיין: בבקשה.

יעל דיין: (מחיאות כפיים) רעיית נשיא המדינה, ראומה ויצמן:

יעל דיין: בוקר טוב לכולכם.

יעל דיין: כמו נואמים אחרים במיפגשים כאלה, אודה שאני אכן מתרגשת, ובעיקר מכיוון שנמצאת איתנו, אחותי רות, היושבת כאן לפני.

יעל דיין: מאז שנולדתי, כמה שנים אחריך, אני מנסה לחקות את מעשיך הרבים ולשאת חן בעיניך, ואין זו משימה קלה.

יעל דיין: אני גם יודעת שאינך אוהבת שאני קוראת מן הכתוב כי זה לא ישיר וזה לא ספונטני, אבל אני נורא חוששת שאיסחף.

יעל דיין: וכאלה שיחד חלקנו שנות חיים עם הבעלים במדים ובשירות הציבורי מדור תש"ח, ואני מתכוונת ללאה רבין שרצתה מאוד לבוא אך נבצר ממנה, ודליה כאן, תודה דליה שבאת.

יעל דיין: את נאוה ברק שכבר מעורבת בעשייה בשטחים חשובים בחברה.

יעל דיין: נאוה, נעמה לי חברתך בשנה האחרונה.

יעל דיין: את פנינה הוד, ממשפחת חיל האוויר, וקודמתי בתפקיד, אורה הרצוג.

יעל דיין: בכל התקופה חשבתי, איך להעביר את בית הנשיא למי שתגור בו אחרי כפי שקיבלתי אותו ממך, ומי שתבוא – ברוכה הבאה.

יעל דיין: ואני רואה לפני את כל מי שהיה איתי ולידי בתקופות שונות בחיי.

יעל דיין: אחד הילדים מניצולי השואה בהם טיפלתי - היום סבא – כשליחת הסוכנות לאחר המלחמה.

יעל דיין: נציגות מיח"א, מקום ההתנדבות הראשון שלי, ויד שרה – השרה דליה איציק, ברוכה הבאה – שזה בעצם מקום ההתנדבות האחרון שלי בשנים האחרונות בירושלים.

יעל דיין: נציגות מכל ארגוני הנשים ובראשן צביה כהן, ולפניה דליה גוטן, אשר שיתפו עימי פעולה ואני השתדלתי לתת לכל אחת מכן מזמני.

יעל דיין: נכון?

יעל דיין: קצינות ח"ן ראשיות, סוזי יוגב היום, וקודמתה, אורית, כמו שנאמר עכשיו, אני קוראת לך, מפקדת השב"ס.

יעל דיין: זה בסדר?

יעל דיין: במסיבת פרידה לאורית מישהו אמר לה, אני מאחל שלא יברחו לך אסירים, ודווקא שבועיים אחרי שהיא נכנסה לתפקיד, קראתי בעיתון על אסיר שברח ונתפס.

יעל דיין: סוזי ואורית, בעיני, אתן ממחישות את מה שהוועדה לקידום מעמד האשה, בראשותה של חברת-הכנסת יעל דיין חותרת אליו – שוויון.

יעל דיין: אם אמשיך לציין את כולם באופן שמי תהיה הרשימה ארוכה מאוד.

יעל דיין: יושבים לפני כאלה שחוויתי איתם את השכול והפציעה בצה"ל, ובפיגועי טרור וגם במקרי אלימות, ולאחרונה, לשמחת כולנו, עם היציאה מלבנון יש תקווה לשקט ולמיעוט קרבנות.

יעל דיין: שכנות וידידות מאור-עקיבא, יש לי בשבילכן הודעה, ואולי אתן כבר יודעות, בשבוע הבא עזר ואני חוזרים אליכם לצמיתות.

יעל דיין: שכנות וחברות מקיסריה שהן גם מתנדבות בער"ן וב"אילנות", מקום לגמילה מסמים.

יעל דיין: מתנדבים שביקשו את מעורבותי ונתתי אותה ברצון, בעמידה על משמר זכויות הילד.

יעל דיין: טיפול במשפחות אסירים, אני רואה כאן את עדינה תמיר, וכאלה שמסייעים במסגרת אחים בוגרים לילדים ונוער נזקקים.

יעל דיין: ולכולכם שהזכרתי, רחשי תודתי.

יעל דיין: וכאן אני נעצרת לרגע.

יעל דיין: מי שחסרה לי בעיקר, בתקופה האחרונה - ומעניין נאוה, אמרת את זה ספונטנית בפגישה האחרונה שלנו, אבל אני את זה כתבתי עוד קודם – זו עדה כהן, העתונאית, זכרונה לברכה.

יעל דיין: הכרנו שנים רבות ומעולם לא איכזבה אותי.

יעל דיין: לו היית איתנו כאן היום, היית כותבת יופי של כתבה.

יעל דיין: יהי זכרך ברוך, עדה.

יעל דיין: נאמר שאין פרידות שמחות, אבל איננו עצובה היום אלה שמחה.

יעל דיין: ראשית, נוכחות

יעל דיין: כם כאן, אני מקווה, מראה שאתם חושבים שהייתי בסדר, וזו מתנת פרידה נהדרת.

יעל דיין: ותודה לך חברת-הכנסת יעל דיין ולחבריך בוועדה על היוזמה.

יעל דיין: בכם, קהל נכבד, אני רואה את היכולת להגשים את תקוות כולנו לעתיד טוב יותר למדינת ישראל.

יעל דיין: בכם טמון הכוח לבער את הרע והשלילי מתוכנו ולשמר ולטפח את נכסי צאן הברזל שיש לנו כבני אנוש.

יעל דיין: ואלה דברי המליצה שהבטחתי לכם קודם.

יעל דיין: ולסיום, היות ובכל אירוע שבו השתתפתי הוצגתי בתואר שונה, רעייתו של, הגברת הראשונה, גברת מספר 1 ועוד.

יעל דיין: הרהרתי לעצמי, מי אני?

יעל דיין: ומה אני בעצם, כעין קישוט?

יעל דיין: את מי עלי לקשט ולמה?

יעל דיין: ומה בכלל תפקידי?

יעל דיין: ובספרון קטן באנגלית מצאתי את התשובה, אימרתה של ליידי בירד-ג'ונסון, רעיית הנשיא לינדון ג'ונסון, ואני מצטטת: "הגברת הראשונה היא משרתת ציבור שאינה מקבלת תשלום ושנבחרה רק על ידי אדם אחד, בעלה".

יעל דיין: אז תודה לך עזר שבחרת בי.

יעל דיין: יעל, כיף להיות הדודה שלך.

יעל דיין: תודה.

יעל דיין: אני רוצה לומר לראומה שאין לך מונופול על התרגשות.

יעל דיין: אני חושבת שרובנו כאן חולקים בה.

יעל דיין: אמרנו שיהיה מפוצץ, ואת דיברת על הפקקים, עוד לקראת האמצע יחסרו לנו מושבים, אני מתנצלת, אני יודעת שכולם רצו להגיע בזמן.

יעל דיין: אני מבקשת את בתה, חברת-הכנסת דליה רבין-פילוסוף, לשאת דברים בשמה.

יעל דיין: בבקשה דליה.

דליה רבין-פילוסוף: ראומה יקרה, אלה הם עבורך ימים של פרידה.

דליה רבין-פילוסוף: פרידה מבית הנשיא, מירושלים בה נולדת וממסכת ארוכה של חיים רצופים שליחות, כי משחר ילדותך ינקת את ההכרה ששייכות לחלק אליטיסטי של החברה היהודית בארץ ישראל, יש בה מחוייבות מעל ומעבר לזכויות.

דליה רבין-פילוסוף: הכרתי אותך לראשונה כשסיימת את לימודיך במוסד החינוכי במשמר העמק.

דליה רבין-פילוסוף: עבורנו, חניכי השומר הצעיר בעיר הייתם נושא להערצה, ולא בכדי היית כבר עם סיום לימודיך בשליחות של השומר הצעיר כמדריכה מגוייסת בתל אביב.

דליה רבין-פילוסוף: המדריכים גרו במה שנקרא אז קומונה, כלומר חיים של שיתוף, בדירה צנועה בעיר, עבדו למחייתם ובשעות אחר הצהריים והערב עסקו בהדרכה, בהחלט חיים מגוייסים לשליחות.

דליה רבין-פילוסוף: ולאחר מכן, לימודים בלונדון ופגישה עם עזר ונישואין, ומיני אז היו לך החיים לצידו של עזר לשליחות מרכזית בחייך.

דליה רבין-פילוסוף: אמרת פעם, לו עזר היה מוכר כפתורים הייתי בוודאי מחפשת דרך לממש את עצמי.

דליה רבין-פילוסוף: אבל מה שעזר עושה זו שליחות עליונה שמשאירה גם לי המון מירווח לעשייה לידו.

דליה רבין-פילוסוף: ובלי ספק, היו לך משימות ענקיות בדרך שבחרתם ליצור מסגרות חיים למשפחות של טייסי חיל האוויר בתוך הבסיסים.

דליה רבין-פילוסוף: מלכתחילה היה בכך אתגר עם הרבה קשיים, אבל גם בנין של צורת חיים ייחודית, שונה, שביסודה קירבה פיסית ונפשית על פני 24 שעות ביממה, לחיים רוויי מתחים, מאמצים של חיים מגוייסים, מאמצים אליהם מגוייסת כל המשפחה.

דליה רבין-פילוסוף: כך ראינו אותך כרעיית הנשיא, לידו של עזר, בשרשרת ארוכה של ביקורים כואבים ועצובים בבתי השכול, ביקורים ממלכתיים ברחבי העולם ובחיי יום-יום של עשייה בלתי פוסקת, במסגרות שקיימות לעזור לנכה, לחלש ולנזקק.

דליה רבין-פילוסוף: צר לי שנבצר ממני להיות איתך היום ראומה, כשהוועדה לקידום מעמד האשה מארחת אותך לפרידה.

דליה רבין-פילוסוף: אישית, אני מברכת אותך, ויודעת, שבוודאי תיהני מחיים שקטים יותר, מוקפת במשפחתך וזוכרת, זוכרת, זוכרת, כל כך הרבה זכרונות.

דליה רבין-פילוסוף: שלך בברכה לאה רבין.

יעל דיין: תודה לדליה, תודה לאמא, תודה ללאה.

יעל דיין: השרה לאיכות הסביבה, דליה איציק, בבקשה.

דליה איציק: גברת ראומה ויצמן, חברתי יושבת-ראש הוועדה, יעל דיין, הגברת נאוה ברק, חברותי, חברות-הכנסת, אורחות – אני לא רואה אורח – ואורחים נכבדים.

דליה איציק: ראומה, אנחנו נפרדים ממך היום משום שאת עוזבת בקרוב, יחד עם בעלך, את משכן הנשיא.

דליה איציק: לפני כמה זמן חוקקה הכנסת חוק המגדיר את תפקיד אשת הנשיא, כבעל מעמד בחוק, עם כל הפעילויות הרשמיות הנובעות מכך.

דליה איציק: אבל ראומה, זו כמובן, תואנה רשמית כדי לנצל את הבמה הזו ולומר לך דברים בזכות פעילותך הציבורית.

דליה איציק: אנחנו הרי חיים במזרח תיכון שבו הכל מסעיר ודרמטי, וחום השמש הקופחת מלהיט את היצרים ואת המלים, ובתוך כל המהומה הזו שתמיד מתרחשת מסביב, את נעה לך באיזה שקט כזה, במין אצילות טבעית, בחיוך קטן ונעים שתמיד מאפיין אותך, אפילו בשעות הקשות שפקדו אותך ואת בן-זוגך.

דליה איציק: הסגנון הרי הוא שעושה את האדם, אבל מלבדו רצופה דרכך במעשים, מעשים רבים וטובים למענו של הציבור בישראל, בעיקר אלו שהיו בבחינת מתן בסתר.

דליה איציק: ההתנדבות שלך במיח"א דרך מתנ"ס אור עקיבא, כפר הילדים אס.

דליה איציק: או.אס.

דליה איציק: האגודה הבינלאומית שהקימה כפרים למאה ילדים מחוסרי בית בערד, והיא מקימה בית נוסף במגדל העמק, ועוד ועוד.

דליה איציק: בעיקר זכורים לנו הביקורים יחד עם עזר, ולפעמים לבדך, בביתן של המשפחות השכולות, פצועי צה"ל ונשים שנפגעו מאלימות.

דליה איציק: לסיום אני רוצה לומר לך, עזר ויצמן היה אחד הנשיאים הפופולריים ביותר.

דליה איציק: אבל אם הייתי מנסה לקבוע מה סוד הקסם של עזר, אז זה גם בזכות העובדה שהיית עזר בעדו.

ראומה ויצמן: תודה רבה דליה.

יעל דיין: אני מבקשת להזמין את סגנית שרת הקליטה, חברת-הכנסת מרינה סולודקין.

יעל דיין: את גם על תקן של חברת ועדה.

מרינה סולודקין: שלום לכם, מעניין שכולם כתבו את הנאומים שלהם, ואני לא כתבתי.

מרינה סולודקין: אז הגברת הראשונה, ראומה ויצמן, ויעל דיין, יושבת-ראש של הוועדה שלנו, הכי טובה בכנסת.

מרינה סולודקין: אני יכולה לומר לכם שקשה להיפרד מגברת ראשונה.

מרינה סולודקין: אבל, יש בזה גם מסקנות וגם המלצות.

מרינה סולודקין: אני יכולה לומר לך ראומה, שהיית הגברת הראשונה של מדינה דמוקרטית שאנחנו, העולים החדשים, ראינו בארץ, כי בברית המועצות לא היה מוסד כאשת ראש הממשלה או אשת נשיא.

מרינה סולודקין: סטאלין הרג את אשתו, את אלילויבה, אז אתם מבינים מאיפה אנחנו באנו.

מרינה סולודקין: גברת נינה כרושצ'וב היתה מאוד עממית, ראינו אותה כמה שנים, בילדותי.

מרינה סולודקין: את אשתו של ברז'נייב, ויקטוריה, אמרו שהיא היתה יהודיה, אז אולי בגלל זה לא ראינו אותה בכלל הרבה שנים.

מרינה סולודקין: לצערי הרב נפטרה, היא היתה אשה טובה, סבלה הרבה, אבל לא מדברים על זה.

מרינה סולודקין: אז מה שאני יכולה לומר לך, בדמות שלך, איך את לובשת בגדים, איך את מתייחסת לאחרים, איך את מבקרת פצועים וכל מיני חתכים של העם שלנו, מאוד מסובך.

מרינה סולודקין: אז ראינו בפעם הראשונה מה זה מוסד דמוקרטי כאשת נשיא.

מרינה סולודקין: אני לא חושבת שאנחנו צריכים להיות עצובים ובדמעות, למה?

מרינה סולודקין: אני מחכה כבר לספר שתכתבי: את מי ראיתי בחיים שלי.

מרינה סולודקין: אני חושבת שזאת משימה מאוד טובה.

מרינה סולודקין: תודה רבה לכם.

ראומה ויצמן: יופי, תודה.

ראומה ויצמן: (מחיאות כפיים)

יעל דיין: תודה רבה.

חדוה אלמוג: גברתי העזר שבעד, נאוה ברק, חברות, חברים, שותפות לדרך.

חדוה אלמוג: לראומה ויצמן, אשת הנשיא, הכי נשיאותית והכי שייכת שהיתה לנו, אני רוצה לומר לך תודה.

חדוה אלמוג: מדינת ישראל מתאמצת לנשום ולפעול למרות שהמצור הולך ומתהדק.

חדוה אלמוג: כל הקטבים מחדדים את חיציהם אלה נגד אלה: בשם האל, בשם העם, בשם העדה, בשם הלאום, בשם הצדק, בשם הלחם, בשם הכסף, בשם הכבוד, כולם נלחמים בכולם, ואין מחסה.

חדוה אלמוג: לכן, אין לי ספק שגם אחרי התפקיד הזה תמשיכי בדרכך המיוחדת לחפש את הטוב ולקחת בו חלק.

חדוה אלמוג: וכבר אני מגלה לך שאנחנו בנעמ"ת מצפות להשתתפותך בפעילות מרתקת של תיעוד תולדות הנשים בישראל ופרטים בהמשך, לא על יד כולם.

חדוה אלמוג: תודה לך על הכל והיי ברוכה.

חדוה אלמוג: אני לא בטוחה שתהיה לך מנוחה, כי כולנו כבר מחכים לך.

חדוה אלמוג: חדוה אלמוג, יושב ראש נעמ"ת, בשם כל בית נעמ"ת ותנועת נעמ"ת, ארגון אמהות עובדות, מועצת הפועלות, כולנו יחד איתך.

ראומה ויצמן: יופי, תודה.

יעל דיין: תודה רבה לחדוה, אני מבקשת להזמין את הגברת אלמנרי.

ראומה ויצמן: עד שהגברת אלמנרי תעלה.

ראומה ויצמן: בחיל האוויר, החליטו פעם שהטייסים לא די-מנומסים, אז הביאו את חנה בבלי, זכרונה לברכה, לתת להם הרצאה על נימוסים.

ראומה ויצמן: בין היתר היא אמרה, כשמקבלים מתנה, צריך לפתוח אותה, זה הנימוס.

ראומה ויצמן: מאז, בכל מסיבה או נשף שנותנים משהו עטוף, כל הטייסים צועקים: חנה בבלי אמרה לפתוח.

ראומה ויצמן: נכון צ'יטה?

אליעזר כהן: נכון.

יעל דיין: אני רוצה להתנצל, אני לא יודעת אם את תעשי את זה, תלמה, אבל מיכל מודעי שהוזמנה לא נמצאת בארץ - אני מדברת בהקשר של ויצ"ו - והגברת רעיה יגלום חולה ומאוד מתנצלת שהיא לא איתנו היום.

תלמה אלמנרי: אז בשם כולן, אני כאן.

תלמה אלמנרי: ברגשות מעורבים אני ניצבת כאן היום.

תלמה אלמנרי: מצד אחד, אני רואה כזכות להביע את מה שכולנו מרגישים, ומצד שני,עצם ההתכנסות והמעמד הזה אומר שאלה הם דברי פרידה מתקופה דינמית ורבת מעש.

תלמה אלמנרי: באופן טבעי קל לי יותר להתייחס לאותה הזכות שנפלה בחלקי לומר דברי תודה.

תלמה אלמנרי: לא תודה אחת בפי, כי אם תודה על כל אחת ואחת מהפעמים שהגברת ראומה ויצמן פתחה את סגור לבה, את רגש אחריותה, שכלה הטוב, מעורבותה ונכונותה לתת יד לנזקקים וחלשים, לעודד את קידום מעמד האשה, לצאת למאבק למניעת אלימות במשפחה, למען נערה ונוער במצוקה, למען הקשישים, למען משפחות החיילים, הפצועים, היתומים והעולים החדשים.

תלמה אלמנרי: ולא נוכל להעביר לך את עוצמת והיקף ההערכה שאנו חשות.

תלמה אלמנרי: לא היתה פעם אחת שפנינו אליך בבקשה כלשהי ולא נענינו, תמיד במאור פנים, באמפתיה ובהבנה גדולה.

תלמה אלמנרי: ראומה היקרה, מופת הינך עבורנו, אישיותך נערצת על כל שכבות העם.

תלמה אלמנרי: הנך דמות שנתנה את האות ממרום שבתה כדי להעלות את המודעות הציבורית כולה למען נושא זה או אחר אשר לא פעם היה בבחינת דיני נפשות.

תלמה אלמנרי: על כל אלה תעמוד לך זכותך.

תלמה אלמנרי: גם אני זכיתי.

תלמה אלמנרי: זכיתי להכירך ברובד ההתנדבותי בשנות השישים כשפעלת בצנעה וללא לאות עבור מיח"א.

תלמה אלמנרי: זכיתי להכירך ברובד האישי בזכות אבות ואמהות שמאחרינו.

תלמה אלמנרי: זכיתי והייתי עדה אישית למעורבות הציבורית והאכפתיות שלך בוועדת אות הנשיא למתנדב.

תלמה אלמנרי: זכיתי ואני ניצבת כאן היום בשמי ובשם תנועת ויצ"ו להעביר לך את רחשי לבנו ותודתנו מקרב לב על כל אשר הנך מסמלת, ועל כל אשר עשית.

תלמה אלמנרי: היי ברוכה, את ואישך היקר, המשיכו בדרככם המסורה למען הציבור בישראל הרבה שנים טובות ובריאות.

תלמה אלמנרי: השי הוא עבודת אתיופים, לא צריך לפתוח אבל זה יפה.

תלמה אלמנרי: תודה.

ראומה ויצמן: יופי, תודה רבה.

ראומה ויצמן: (מחיאות כפיים)

יעל דיין: תודה לתלמה.

יעל דיין: הגברת יהודית היבנר, נשיאת "אמונה" בישראל.

יעל דיין: אני מציינת את נוכחותה כאן של גברת רחל סילבצקי, עמיתתי במע"ש מזה מספר שנים.

יעל דיין: בבקשה, יהודית.

יעל דיין: יהודית היבנר: גברת ראומה ויצמן היקרה, יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, השרה דליה איציק, חברות כנסת, ידידתי היקרה הרבנית גורן, יושבת הראש שלנו, הגברת רחל סילבצקי, ויושבות ראש יתר הארגונים, כל אלה שאני רואה כאן, לתפארת מדינת ישראל, אפשר להגיד, ובלי להגזים.

יעל דיין: כאשר מחנך דגול נשאל פעם ממתי צריך לחנך ילד?

יעל דיין: אמר: מתחילים עם ההורים.

יעל דיין: אני הייתי רוצה להשתמש בפראפרזה ולהגיד: ממתי אפשר להעריך את ידידתנו היקרה הגברת ראומה ויצמן?

יעל דיין: מתחילים עם ההורים.

יעל דיין: מתחילים עם המשפחה שהם האחות היושבת כאן.

יעל דיין: זכיתי להכיר את ההורים, את עורך הדין צבי שוורץ ואת רעייתו, ולא אתעכב על מה שכבר שמענו כאן.

יעל דיין: דרך אגב, מצבי כאן די קשה.

יעל דיין: בחרתי לא לדבר מן הכתב כדי להיות מפה אל הלב, אבל כל כך הרבה דברים נכונים וטובים כבר נאמרו שלא נשאר לי הרבה מה להוסיף או לחדש.

יעל דיין: ובכל זאת, אני רוצה להזכיר לטובה את ההורים, ואני יכולה רק להזכיר שני דברים: יושר לבב ויושר של דרך.

יעל דיין: חריצות, צניעות ומסירות עד אין קץ לדבר העם ולמדינה, וכאן מתחילה ההסטוריה של ידידתנו.

יעל דיין: הכרתי את הגברת ויצמן הרבה שנים כבר, מהרבה מאוד פעילויות כשהיינו יחד, ואני יכולה רק להגיד, לא קרה פעם אחת שהגברת ויצמן תאכזב, לא אותי ולא את האחרים.

יעל דיין: ואם אמרתי מקודם פראפרזה, אשתמש בעוד אחת.

יעל דיין: חז"ל אמרו: אדם ניכר בכיסו, כוסו ובכעסו.

יעל דיין: אבל במה מדובר?

יעל דיין: באדם רגיל.

יעל דיין: באדם שהוא "מנטש", והגברת ויצמן היא "מנטש" במלוא מובן המלה.

יעל דיין: בכל מקום, בכל מצב, בכל צורה, היא תמיד נשארת "מנטש" בכל המובנים.

יעל דיין: וזה הדבר החזק שאפשר לסמוך עליה ולדעת, יושר, מסירות, ולא איזה שהוא דבר שהוא תפקיד רשמי של אשת הנשיא.

יעל דיין: החיוך הוא חיוך מן הלב, המסירות היא מסירות אמיתית, וכל דבר שהיא עושה בא לה מתוך שכנוע מלא שזה צריך להיות גם לעם, גם למדינה, וגם לאותו האיש שהיא מטפלת בו.

יעל דיין: אצלה אין הבדלים אם האדם הוא דתי, חרדי, אנטי-דתי, לא חשוב.

יעל דיין: כאשר אני ביקשתי ממנה דברים מטעם "אמונה", כאילו היא יושבת ראש "אמונה".

יעל דיין: כאשר ביקשתי ממנה משהו מטעם העיריה, כאילו היא ראש העיר.

יעל דיין: תמיד אותו הדבר ותמיד אותו היושר והמסירות.

יעל דיין: ואני רוצה להגיד מה שכבר אמרו קודמיי.

יעל דיין: אנחנו בעצם לא נפרדים היום.

יעל דיין: אנחנו נפרדים מן התואר: אשת נשיא, אנחנו לא נפרדים מן הדמות הנפלאה הזאת, ואנחנו מקווים שהפנים הקורנות והאישיות המקרינה תלווה אותנו עוד הרבה מאוד שנים ונוכל ליהנות ממנה.

יעל דיין: אנחנו גם מקווים שהיא תהיה בריאה וטובה, כפי שהיא היום, יחד עם בעלה היקר, שאני יודעת שהם יחד מהווים יחידה מאוד מאוד מבורכת.

יעל דיין: תודה רבה לך ראומה על הכל.

ראומה ויצמן: תודה.

ראומה ויצמן: (מחיאות כפיים)

יעל דיין: תודה רבה ליהודית היבנר.

יעל דיין: אבקש את הגברת נאוה ברק לומר כמה מלים.

יעל דיין: רעיית ראש הממשלה נאוה ברק: בוקר טוב,

יעל דיין: לא הייתי ברשימת הדוברים, אבל אני לא יכולה לשבת מהצד, לשמוע ולא להגיד את המלה האישית שלי.

יעל דיין: אז קודם כל, אני מסכימה לכל מלה שנאמרה פה על ראומה.

יעל דיין: אני רוצה לספר לכם שלפני כשנה, אחרי הבחירות, באתי אליה - ואתם יודעים, תפקיד אשת ראש הממשלה זה לא דבר כתוב, את אף אחת לא מדריכים, כל אחת בוחרת לה את הסגנון ואת הדרך ובמה היא רוצה להשקיע - ושאלתי שאלות, הרבה שאלות, וקיבלתי המון תשובות.

יעל דיין: פתחו לי את הבית, והראו לי את הארון ואת הכלים וכל מה שרציתי.

יעל דיין: רק לפני שבוע, אחרי שנה, אירחתי את ראומה אצלי.

יעל דיין: הפעם כבר היו לי כמה תשובות.

יעל דיין: הענקתי לה משהו, ודיברנו על העשייה.

יעל דיין: אמרתי לה שבשבילי היא תהיה תמיד סמל ואני אפסע בעקבותיה.

יעל דיין: כמו שלמדתי מנשים אחרות, כמו לאה רבין ואחרות שהיו בתפקידים כאלה, וכל אחת עשתה כמיטב יכולתה.

יעל דיין: אמרתי לה שאשמח ללכת בעקבותיה והיא תהיה לי סמל ודוגמה לכל דבר שהיא עושה, ואני מקווה שאזכה גם להיות באותו מקום ולעשות עשייה למען עשייה.

יעל דיין: וסיפור קצר.

יעל דיין: כשראומה היתה אצלי בארוחת צהריים, הטבחית של הבית ביקשה לראות את הבית שלה.

יעל דיין: וראומה כמובן אמרה, בבקשה, בואו.

יעל דיין: ואתמול, כל הצוות של בית ראש הממשלה, העוזרות והטבחית הגיעו לבית הנשיא.

יעל דיין: וראומה, הובילה אותם אישית, ולקחה אותם מחדר לחדר וסיפרה להם את כל הסיפורים בעצמה.

יעל דיין: אני מבינה שגם בשבילה זו היתה פרידה מהבית, היא אמרה לי אחר כך.

יעל דיין: אבל הם באו כל כך נרגשות וכל כך מוקירות תודה, והיום הן אפו לה עוגיות, מאפה הבית, ושלחו לה עם מכתב.

יעל דיין: אני חושבת שהסיפור הזה מראה יותר מכל מה ומי זאת ראומה.

יעל דיין: אז באמת, שיהיה לך ולעזר בהצלחה, אנחנו אתכם גם בהמשך.

יעל דיין: תודה.

ראומה ויצמן: תודה.

ראומה ויצמן: (מחיאות כפיים)

יעל דיין: תודה לנאוה.

יעל דיין: גברת רינה ברטל, יושבת הראש החדשה של שדולת הנשים, בבקשה.

רינה ברטל: קיפלתי את הנאום ושמתי אותו בתיק, כי ראומה, תשמיני מכל המחמאות ואת צריכה לשמור על הגזרה.

רינה ברטל: אני חושבת שאם היינו לוקחות את כל הנשים באולם הזה, היינו יכולות "להפציץ" את הכנסת וגם את המדינה.

רינה ברטל: אני רוצה לברך מעל הבמה גם את רונית לב-ארי על כניסתה לתפקיד, ושני משפטים בענין של ראומה ושלי.

רינה ברטל: אני בוחרת פן אחד של ראומה שאני חושבת שחלק גדול מכן לא כל כך יודע עליו.

רינה ברטל: ראומה היא אוהדת ספורט נלהבת.

רינה ברטל: יושבות כאן כל חברותי לספורט, אז האשה המופלאה הזו, רעייתו של נשיא המדינה, אישית, משתתפת בכל משחקי גביע המדינה לנשים, והרבה מאוד בזכותה, אני אומרת את זה מכל הלב, ההתייחסות של המדיה, הטלוויזיה, התקשורת הכתובה, והמדוברת, נותנת היום לספורט הנשים את הכבוד והמקום הראוי לו, והמון בזכותה של ראומה שמהווה דוגמה אישית לתמיכה שלה בנושא הזה.

רינה ברטל: אני מרגישה שהתעצמנו, וראומה משמשת לי דוגמה בהרבה מאוד דברים שאני עושה, עם כל מה שנאמר כאן, במיוחד מדבריה של דליה על השקט ועל הרוגע ועל האצילות.

רינה ברטל: ובאמת, זה חלקן של נשים, מבחינתי, הבוגרות מאיתנו, לשמש לנו מודל.

רינה ברטל: ולי ראומה משמשת מודל, וכתבתי לך שעצוב לי שאת הולכת לקיסריה.

רינה ברטל: אני רוצה שתדעי שעצוב לי שאת הולכת לקיסריה רק בקטע הסמלי.

רינה ברטל: אני מאחלת לך המון הצלחה וכל השכנות והשכנים שהגיעו, אבל מבחינתי את איזה שהוא סמל שעם לכתך,כל מי שתבוא אחריך יקח הרבה זמן להפוך להיות המודל שאת.

רינה ברטל: אז המון הצלחה בשם השדולה, ובשמי, ונתת לי המון.

ראומה ויצמן: תודה, תודה.

ראומה ויצמן: רינה דיברה על ספורט, זה באמת חשוב.

ראומה ויצמן: השבוע יש גמר קט-רגל באור עקיבא, גמר המדינה, 26 קבוצות, לא רק נשים, הוזמנתי להעניק את הגביעים.

ראומה ויצמן: אז אני רוצה לדעת כי קצת פישלתי.

ראומה ויצמן: עזר אמר לי, ראיתי את היורו מהתחלה עד הסוף.

ראומה ויצמן: אמרתי לו, גם אני ראיתי מהתחלה עד הסוף, את האמצע לא ראיתי.

ראומה ויצמן: (מחיאות כפיים)

יעל דיין: חברת-הכנסת חוסנייה ג'בארה ממרצ שהיא גם חברת הוועדה, בבקשה.

חוסניה ג'בארה: הגברת ראומה ויצמן, חברתי יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, יעל דיין, גברת נאוה ברק, השרה דליה איציק, חברות הכנסת, יושבות ראש ארגוני הנשים, אורחות ואורחים יקרים.

חוסניה ג'בארה: אנו נפרדים ממך היום בהתרגשות רבה ולעולם לא נשכח את תרומתך לחברה.

חוסניה ג'בארה: את שינית את החברה הישראלית והצבת אתגר חדש לבאות אחריך.

חוסניה ג'בארה: בטוחה אני כי תמשיכי במאבקיך הצודקים בהמשך, ודרך צלחה.

חוסניה ג'בארה: בהזדמנות זו אני פונה לחברתי היקרה, רונית לב-ארי, לברך אותה על התפקיד החדש.

חוסניה ג'בארה: תודה.

ראומה ויצמן: תודה.

ראומה ויצמן: (מחיאות כפיים)

יעל דיין: אספר לכם שרונית לב-ארי מחליפה את נעמי לירן, יושבת ראש הרשות לקידום מעמד האשה, המינוי נכנס כבר לתוקף והיא תהיה האחות התאומה שלנו ברשות המבצעת, ומכאן אני מצטרפת לברכות.

יעל דיין: קצינת ח"ן ראשית, תת-אלוף סוזי יוגב, בבקשה.

סוזי יוגב: רעיית נשיא המדינה, הגברת ראומה ויצמן, הגברת נאוה ברק, חברת-הכנסת דליה איציק - קריאות: השרה דליה איציק.

דליה איציק: עד שקיבלתי את זה.

יעל דיין: לא עושים בלבולים בדברים האלה.

סוזי יוגב: כאשר אני עומדת מול החיילות אני אומרת להן שמפאת גילי המופלג שלא רואים אותו כי הצבע מסתיר, ועם נסיון ועבר, אני יכולה להתבטא כפי שאני מתבטאת.

סוזי יוגב: כשאני עומדת כאן על יד הגברת ראומה ויצמן, עם מכובדיי, מאוד מאוד קשה שלא להתרגש, ואפילו את השמות ואת התפקידים, על אף שאני יודעת אותם, צריכה לקרוא מן הנייר.

סוזי יוגב: אני נרגשת מאוד לשאת דברי פרידה ממך.

סוזי יוגב: את, גברת נכבדה, כחברותיך השייכות לדור המייסדים, מהווה חלק מפואר בהסטוריה על המאבק להקמת מדינת ישראל, אך לא פחות מכך, על המאבק להקמת חברה שוויונית.

סוזי יוגב: הדור שלך קבע את הנורמה ששירותן של נשים יהודיות בצבא הינו ביטוי לשותפות גורל בין כל חלקי העם, גברים ונשים כאחד.

סוזי יוגב: אז, שירותן של הנשים לצד הגברים היה צורך קיומי.

סוזי יוגב: היום הוא מהווה צורך לא פחות חיוני, אך בו בעת, גם מנוף ליתר מעורבותן ומיקומן של הנשים בחברה הישראלית.

סוזי יוגב: הגברת ראומה ויצמן, פועלך מבית הנשיאות בצנעה ובענווה לא יסולא בפז.

סוזי יוגב: כאדם וכאשה, בנועם הליכותיך, בחן ובהומור יוצאי דופן, לצד פתיחות הממוטטת מחיצות ומקרבת לבבות, ידעת להעביר מסרים רבי-חשיבות ומשמעות, בבהירות מדהימה ומבלי לדבר גבוהה גבוהה.

סוזי יוגב: במפגשייך עם חיילות וקצינות צה"ל נסכת אומץ רוח, חיזקת את העשייה והתרומה והיית לכולנו מקור השראה וגאווה.

סוזי יוגב: ראומה היקרה, ברכתו של צה"ל בכלל, והנשים בתוכו בפרט, נתונה לך מעומק הלב ומאחלים אנו לך כי כל שתמשיכי לעשות, עשי באותה אמונה ואהבה, כי המה, תמיד ערובה להצלחה, שאי ברכה.

סוזי יוגב: בטוחה אני שרב-גונדר אורית אדטו שיושבת כאן, תגיד לי אחר כך שלא הכברתי במספיק סופרלטיבים.

סוזי יוגב: אז היא מצטרפת לכל מלה שנאמרה.

סוזי יוגב: הבאתי לראומה שי צנוע, את "תמונות אשה".

סוזי יוגב: לדעתי צריך כבר לפתוח חלק ב', כי לא מספיק מה שכתוב, בטח לא מה שמתואר כאן, כי רק עם מי שיושבות כאן אפשר לכרוך עוד שניים או שלושה ספרים.

סוזי יוגב: אז שיהיה בהצלחה.

ראומה ויצמן: תודה סוזי, והצלחה גם לך.

ראומה ויצמן: (מחיאות כפיים)

יעל דיין: תודה רבה לתת-אלוף סוזי יוגב.

יעל דיין: הוועדה לקידום מעמד האשה מסיירת בעוד עשרה ימים בצפון, בגבול הבינלאומי, לראות חיילות, קצינות ולוחמות שהשתלבו בתפקידים חדשים בגבול הצפון.

יעל דיין: המתנה של צה"ל לאירוע של היום, היא: ההרכב הקאמרי של חיל החינוך והנוער.

יעל דיין: אחראי על ההרכב גיל מושקוביץ.

יעל דיין: המנגנים: יעל קליינמן – ויולה; אדר כהן – כינור; רוני סיילר – כינור; גריגורי גלס – צ'לו.

יעל דיין: רביעיית ההרכב הקאמרי תנגן מספר שירים.

יעל דיין: אני רוצה לומר שהרפרטואר שלהם הוא עצום, ואם אתם לא שומעים את מוסיקת לילה זעירה של מוצרט, ואתם לא שומעים קטעים קלאסיים, זה משום ההרגשה שלי לגבי הבחירה, וכאן נטלתי חירות, לא כדי לגרוע מהיכולות שלכם אלא אלי כדי ליצור את האווירה שאנחנו בוחרים ביום הזה.

יעל דיין: אני מאוד מודה לכם, ולקצין חינוך ראשי של צה"ל שאיפשר את ההופעה.

יעל דיין: הקטע הראשון, לחן של בועז שרעבי לשיר לתת.

יעל דיין: (התזמורת מנגנת) (מחיאות כפיים)

יעל דיין: תודה רבה.

יעל דיין: אני רוצה להזמין את ד"ר יצחק קדמן, יושב-ראש המועצה הלאומית לשלום הילד, בבקשה.

יצחק קדמן: גברתי רעיית נשיא המדינה.

יצחק קדמן: אני משתמש בתואר הזה למרות שאני יודע שאת מרשה לקרוא לך ראומה, אבל כמה ימים עוד נשארו לתענוג הזה לקרוא לך רעיית נשיא המדינה, אז אני רוצה להשתמש בתואר הזה בכל זאת.

יצחק קדמן: גברתי היושבת ראש, חברת-הכנסת יעל דיין, רעיית ראש הממשלה, חברות כנסת, חברי כנסת, ומכובדים.

יצחק קדמן: הרבה דברים נאמרו כבר ביום הזה על ראומה, כולם נכונים ולא אחזור עליהם.

יצחק קדמן: אני רק רוצה לומר לך שכל חיי לא הבנתי את המלה אצילות, עד שפגשתי אותך.

יצחק קדמן: אני חושב שאני צריך להודות לך על כך.

יצחק קדמן: אבל, במקום להפליג בשבחך אני רוצה לספר סיפור על גיבורה תנ"כית שלא מדברים עליה הרבה, ושמה ביתיה בת פרעה, וכולנו מכירים את השיר על משה בתיבה.

יצחק קדמן: מסופר על בתו של פרעה מלך מצרים שהלכה לשוטט על שפת היאור וראתה תיבה, היא פתחה את התיבה וכך כתוב שם במקורות: "ותפתח ותראהו את הילד והנה נער בוכה".

יצחק קדמן: רש"י, גדול פרשני התנ"ך, מיד עומד על הסתירה בפסוק: "ותפתח ותראהו את הילד והנה נער בוכה".

יצחק קדמן: אם הוא ילד?

יצחק קדמן: אם הוא נער?

יצחק קדמן: לא מסתדר, ורש"י נותן פירוש קצר ואומר: "ילד, והנה נער בוכה" שקולו קול נער.

יצחק קדמן: והמפרשים, אחרי רש"י תמהו, איזה מן הסבר זה, ממתי יש לילד קול של נער?

יצחק קדמן: ואחד המפרשים פירש פירוש שאני רוצה להקדיש לך.

יצחק קדמן: הוא אמר: למרות שהיה מדובר בילד, והבכי היה גם בכי של ילד, ביתיה בת פרעה השכילה לשמוע בבכי של הילד הבודד הזה את קולם הבוכה של כלל ילדי ונערי ישראל.

יצחק קדמן: מההזדמנויות שהיו לי - והן לא מעטות - לעבוד עם ראומה ויצמן, ראיתי בה שגרירה מאוד טובה ודואגת לילדי ישראל בכלל, ולילדי ישראל הבוכים בפרט, ויש לא מעטים כאלה.

יצחק קדמן: גדולתה, שהיא היתה מסוגלת בעת ובעונה אחת לראות גם את הילד הבודד, אם זה ביקור בבית חולים של ילד שהוכה קשות, אבל בעת ובעונה אחת לא להסתכל רק על הילד הבודד אלא לראות את כלל ילדי ישראל.

יצחק קדמן: אסיים ואומר - ואני בטוח שאני אומר זאת בשם רבים - תחסרי לנו מאוד ראומה, אנחנו אוהבים אותך.

ראומה ויצמן: תודה רבה יצחק.

ראומה ויצמן: כל הכבוד.

ראומה ויצמן: (מחיאות כפיים)

יעל דיין: תודה.

יעל דיין: הגברת רונית לב-ארי, שוב ברכות.

יעל דיין: אני מוכרחה להגיד שממש לפני שעה הוצאתי מכתב זועם למזכיר הממשלה בעניינך.

יעל דיין: אני חושבת שיש איזה שהוא טעם לפגם בדחייה של דברים שהם ברורים מאליהם.

יעל דיין: המינוי שלך ברור ואת מועמדת אדירה.

יעל דיין: כל מה שצריך הוא שזה יעלה לסדר היום של הממשלה, יצביעו ויאשרו את המינוי שלך.

יעל דיין: אני מוכרחה לומר שאני לוקחת מאוד אישית את ענין הדחייה הזאת, כי בכל זאת אנחנו הוועדה לקידום מעמד האשה, ותמיד יש את הדברים שניתנים לדחייה.

יעל דיין: בשבילי, את יושבת ראש הרשות לקידום מעמד האשה, ואם הממשלה מתרשלת בלוח הזמנים שלה, אנחנו נתריע על כך.

יעל דיין: אז בבקשה רונית.

רונית לב-ארי: תודה רבה.

רונית לב-ארי: גברת ראומה ויצמן, גברת נאוה ברק, יעל דיין, יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, חברות כנסת, חדוה אלמוג, הבוסית שלי, אני עדיין בנעמ"ת, אני מאוד מתרגשת להיות פה.

רונית לב-ארי: וידוי קטן.

רונית לב-ארי: היה לי הכבוד להיות בגוף הבוחר של הנשיא, לפי שמונה שנים, ואגיד את האמת, התלבטתי אז בין מר עזר ויצמן לבין לובה אליאב שעם הבן שלו הייתי בצופים והיו לי סנטימנטים אליו.

רונית לב-ארי: ואז באו אלי ואמרו, תשמעי, עם כל הכבוד, שניהם ראויים, אבל לעזר יש את ראומה, וזה היה לפני שמונה שנים.

רונית לב-ארי: (מחיאות כפיים) האמת שאני בחרתי בעזר, ממש בזכותך.

רונית לב-ארי: מאוד הערכתי את כהונתו, אבל את היית לשון המאזניים, ולאורך כל הכהונה לא התאכזבתי מבית הנשיא.

רונית לב-ארי: לראות את ראומה מרחפת במקלט לנשים מוכות של נעמ"ת, לשמוע את הנשים והילדים אחרי הביקור שלה, לא צריך יותר, זו ראומה.

רונית לב-ארי: אני רוצה להודות לראומה על הרוח הטובה, ואני מצטרפת לכל מה שנאמר כאן היום.

רונית לב-ארי: אני רוצה להודות לציונה, כפרונט וכחלון ראווה של ראומה, אני חושבת שהשכילה להביא את אותה רוח.

רונית לב-ארי: אני גם מצטרפת לכל מי שחושב שאנחנו לא ניתן לך לנוח בקיסריה, אני לא מאמינה שמישהו יתן לך לנוח.

רונית לב-ארי: אז הרבה בריאות, יהיה לך קצת חופש ואחר כך תחזרי אלינו.

רונית לב-ארי: תודה רבה לך.

רונית לב-ארי: (מחיאות כפיים)

ראומה ויצמן: לא שמעתם על פנסיה?

ראומה ויצמן: אני לא מבינה, על מה אתן לוחמות?

יעל דיין: הגברת אסתר הרליץ שהיא עם כל כך הרבה כובעים, מברכת כאן היום בשם ארגון הגג של המתנדבים.

יעל דיין: אסתר היא גם חברת כנסת לשעבר, ודומני שהיא היתה השגרירה הראשונה של ישראל.

יעל דיין: בבקשה.

2309: תודה רבה יעל.

2309: ראומה, חברות וחברים.

2309: קודם כל וידוי קטן.

2309: ראומה, אמא שלך שלחה אותי למגרש המשחקים בשכונת הבוכרים.

2309: כל יום איזה ילד נפל מהנדנדה וחתך את הראש.

2309: באתי לומר מלה בשם המועצה להתנדבות בישראל על ראומה המתנדבת.

2309: יעל יודעת שאני תמיד שואלת שאלות, ואני רוצה לשאול איזה שאלה פמניסטית, את הקהל הנכבד הזה.

2309: איפה עזר?

2309: אני בטוחה שאם מישהו יעשה, וודאי יעשה, הצדעה ופרידה מעזר, ראומה תהיה שם לשמוע את השבחים והתהילה, ואני מצטערת שעזר איננו פה לשמוע את כל הדברים הנלבבים והחשובים שנאמרו פה על ראומה.

2309: ראומה, אני מקווה שתדווחי לו.

2309: זה מביא אותי להתנדבות הראשונה.

2309: אני חושבת, כפי שאומרת דליה איציק, יש עכשיו איזה חוק.

2309: אבל, יש לנו בעיה עם ההתנדבות של בני זוג, גם של בעלי תפקידים, נשיאים, ראשי ממשלה, שגרירים, שרים ודומיהם, ובעיקר לבנות הזוג, שעקב התפקיד של בני הזוג, למעשה בהתנדבות וללא שכר, וללא הגדרה, וללא תיאור תפקיד, ממלאים תפקיד גדול.

2309: מה שנאמר פה על ראומה, בוודאי יכולנו גם לומר על אורה הרצוג שיושבת פה איתנו, שלא נטשה לרגע - גם כשהיתה אשת הנשיא - את המועצה לארץ ישראל יפה, וגם על כך יש לומר משהו.

2309: ראומה התחילה בהתנדבות כנהגת של ילדים חרשים, ומשם הגיעה להיות ראש מיח"א.

2309: כאשר שקלנו, לבקשת גולדה מאיר והממשלה להקים את המועצה להתנדבות, אחת הנשים הראשונות שהתייעצנו איתה, מה ואיך לעשות היתה ראומה.

2309: אחד הדברים שהיא דיברה עליהם היה ביטוח המתנדבים.

2309: נכון ראומה?

2309: ואמנם הכנסת השמינית ישמה את חוק ביטוח מתנדבים.

2309: אינני יודעת אם ידוע לכם, אבל גם היום, מדי שבוע, ביום שני ראומה מתייצבת ביד שרה כאחד העובדים.

2309: אני בטוחה שהרבה מהקהל שבא לשם ומקבל שירותים ממנה איננו יודע כלל מי המשרת אותו.

2309: אבל כחיילת טובה, וכמתנדבת לדוגמה, ראומה מתייצבת מדי שבוע במקום לא פשוט אליו פונים אנשים הזקוקים לעזרה ומקבלים שם עזרה.

2309: נכון שזה בא מבית ההורים, וכבר דובר על כך, ורות, שבהרבה יוזמה ותושיה וחלוציות עשתה דברים בהתנדבות, בשנות העליה הגדולה.

2309: אני רוצה שכולנו נלמד מזה לקח.

2309: בואו לא נגיד לצעירים, לדור הבא, שלהיות מתנדב זה פראייר.

2309: בואו נאמר להם, שלהיות מתנדב זה תפקיד חשוב, זה הרבה סיפוק, וזו תרומה גדולה לחברה ולקהילה.

2309: ראומה, את לא זקוקה לתואר של רעיית הנשיא בשביל לעשות מעשים טובים, ואין לי שום ספק שגם בלי תואר את תובילו את כולנו הלאה למעשים טובים.

2309: תודה רבה ובהצלחה.

ראומה ויצמן: תודה רבה אסתר.

ראומה ויצמן: (מחיאות כפיים)

יעל דיין: תת-אלוף דרורה פאר, לשעבר קצינת נפגעים בצה"ל, בבקשה.

תת-אלוף דרורה פאר: גברתי רעיית נשיא המדינה, גברת ראומה ויצמן.

תת-אלוף דרורה פאר: גברתי אשת ראש הממשלה, גברת נאוה ברק, גברתי היושבת ראש, חברת-הכנסת יעל דיין, חברותי, חברות וחברי הכנסת.

תת-אלוף דרורה פאר: כל נאום ברכה לכבודך, הגברת ראומה ויצמן, הוא כמו פרח בתוך זר שלם, יפה ומרגש שכולנו שוזרים לך היום כביטוי של אהבה ופרידה.

תת-אלוף דרורה פאר: אהבה לאדם המכיר את מקומו ואינו מחזיק טובה לעצמו, אוהב את הבריות, אוהב את הצדקות, אוהב את המישרין ומתרחק מן הכבוד, כלשון חז"ל בפרקי אבות.

תת-אלוף דרורה פאר: ואם כל נאום כזה הוא פרח, הנה דברי הם כמו ורד שיש בו לא רק עלי כותרת, ואני מוסיפה אותו אל הזר המרהיב שאת מקבלת היום בשם רבים אשר שלחו אותי להוסיף אותו לכבודך.

תת-אלוף דרורה פאר: פעמים רבות ליוויתי אותך ואת נשיא המדינה בבואכם לבקר משפחה שכולה.

תת-אלוף דרורה פאר: משפחה כאובה שזה עתה שכלה בן יקר מכל, צעיר לימים אוהב ואהוב עד בלי די.

תת-אלוף דרורה פאר: וזאת נקודת המבט ממנה אני באה לברך אותך בהתרגשות עמוקה.

תת-אלוף דרורה פאר: לא כל אחד מבין מה הוא רואה, ועל אחת כמה וכמה לא כל אחד מבין מה איננו רואה, כאשר לנגד עיניו אדם שכול, אם או אב, אח או אחות, בן או בת, חבר או חברה ואף מפקד או פקוד.

תת-אלוף דרורה פאר: אחרי עשרות שנים של שירות צבאי, ורבות מהן במערך הנפגעים של צה"ל, נדמה לי שאני יכולה להבין מה שגלוי לעין, וגם מעט מתוך מה שסמוי מן העין.

תת-אלוף דרורה פאר: אני יודעת שכל הורה שכול נושא עימו לכל מקום ובכל שעה את פצע היגון.

תת-אלוף דרורה פאר: הוא יכול להיות שקוע בעבודה, היא יכולה להיראות שמחה וטובת לב, אבל בלבם פצע, והזמן לא עושה את שלו, ושום דבר לא מגליד, וכל פעם שנוגעים בפצע או מתקרבים אליו, הכאב עולה על גדותיו.

תת-אלוף דרורה פאר: אף פעם לא שמעתי אותך, רעיית הנשיא, וגם לא את הנשיא עצמו, מדברים על השכול שבלבכם, על יגון שאולי זכרו לברכה.

תת-אלוף דרורה פאר: אבל אני יודעת כי בכל פעם שבאתם למשפחה שכולה, באתם לא רק כנשיא המדינה ורעיתו המביאים אל בית האבל את אהבת העם ואת רוח המדינה אלא באתם גם כאם שכולה ואב שכול המביאים כאב וכוח, דבקות באדם שאיננו עם דבקות באנשים שנותרו.

תת-אלוף דרורה פאר: געגועים עם רצון חיים.

תת-אלוף דרורה פאר: באתם את והנשיא אל בתי האבלים, יודעים מראש עד כמה כאוב יהיה מגע הפצע שלהם בפצע שלכם.

תת-אלוף דרורה פאר: בכל פעם באתם, בכל זאת באתם, מפני שאתם אנשים אמיצים היודעים לעשות את המעשה הראוי, המופתי, חרף הכאב, למרות הצער.

תת-אלוף דרורה פאר: תמיד הקרנת בעיני כל רגישות וזוך, פשטות ורוך, יופי ויושרה.

תת-אלוף דרורה פאר: על כך אני מברכת אתכם, לא רק בשמי אלא בשם כל אחד, וכל אחת מבני המשפחות השכולות שבאתם אליהן, ואף בשם כל אחד וכל אחת מבני המשפחות השכולות הקודמות שראו אתכם באים אל הקרובים החדשים שלהם, אל האחים החדשים לצער, אל האחיות החדשות ליגון.

תת-אלוף דרורה פאר: בשם כולם ובשמי, אני מברכת אותך שלעולם לא יעזוב אותך ואת הנשיא אומץ לבכם לעשות כראוי, חרף כל כאב.

תת-אלוף דרורה פאר: אני מברכת אתכם, וכמו מוסיפה לזר שאת מקבל מאיתנו היום, ורד שיש לו כותרת צבעונית אוהבת, ויש לו עלים ירוקים רעננים וגם קוצים דוקרים וכואבים.

תת-אלוף דרורה פאר: ורד של אהבה ופרידה בשם משפחות החיילות והחיילים, היקרים מכל, שניספו וכן בשמי.

תת-אלוף דרורה פאר: תודה לך.

ראומה ויצמן: תודה לך דרורה.

ראומה ויצמן: (מחיאות כפיים)

יעל דיין: אני רוצה להזמין את הסופרת דורית אורגד והיא תאמר לנו מעט על עידוד הקריאה שראומה עסקה בו.

דורית אורגד: זה היה לפני שנים, הייתי עתונאית צעירה ושלחו אותי לסקר מסיבת עתונאים בביתם של ראומה ועזר ויצמן בנווה מגן.

דורית אורגד: ישבתי שם והקשבתי לדבריה של ראומה.

דורית אורגד: הייתי מאוד צעירה אבל הערכים שהרגשתי בחדר שם – מדברים עכשיו הרבה על אנרגיות חיוביות - משהו שלא הרגשתי במסיבות עתונאים אחרות, והתחלתי להעריץ את האשה הזאת.

דורית אורגד: גם עזר היה שם, אבל הוא היה עזר כנגדה, היא היתה.

דורית אורגד: כאשר נבחר עזר לנשיא המדינה התחיל שיתוף פעולה מיוחד במינו בין ראומה לביני.

דורית אורגד: היתה הצגה לפי ספר שלי "שבועת האדרה", ושם פגשתי את ראומה ודיברנו על כך שנוער קורא פחות ומה אפשר לעשות כדי שיקרא יותר.

דורית אורגד: וראומה סיפרה לי שבנעוריה היא קראה הרבה וכמה שזה תרם לה.

דורית אורגד: אמרתי, נשתף פעולה.

דורית אורגד: ואכן, לא עבר זמן רב ודיברנו.

דורית אורגד: זה היה ערב חג, פתאום טלפון, ואני חושבת, מי זה יכול להיות, כולם עסוקים בעשייה לקראת החג.

דורית אורגד: ראומה מצאה זמן להתקשר אלי להמשיך לדבר על הנושא.

דורית אורגד: אחר כך היו עוד שיחות והיו פגישות עם עוד אנשים והוקמו מפעלים.

דורית אורגד: בשקט, אף אחד לא ידע, אף אחד לא כתב, אבל אני את ראומה פגשתי בשנה שעברה במצעד הספרים.

דורית אורגד: השנה באור יהודה, רק לפני חודשיים-שלושה כאשר רוחה, העידוד שלה, העצות שלה, שיתוף הפעולה שלה, הם חומר הדלק שגורם לכך שבכל זאת עדיין קוראים.

דורית אורגד: כתבתי סיפור שאני מקדישה אותו לראומה, וברשותכם, אקרא אותו.

דורית אורגד: זאת המתנה שלי.

ראומה ויצמן: יפה, פעם ראשונה שאני שומעת על זה.

דורית אורגד: אגב, מרוב הוקרה לראומה, קראתי לאחת הגיבורות בספרי ראומה, אף על פי שזה שם לא כל כך נפוץ כיום.

דורית אורגד: לסיפור קוראים אבני הסמבטיון, וכמו שאמרתי הוא מוקדש לראומה.

דורית אורגד: "נהר רחב ושמו סמבטיון מחלק את היקום לשניים.

דורית אורגד: החלק הידוע, העולם שבו אנחנו חיים.

דורית אורגד: כאן בעולם שלנו, אנחנו יודעים פחות או יותר מה מתרחש.

דורית אורגד: החלק האחר של היקום שנקרא מעבר לסמבטיון הוא סודי.

דורית אורגד: מי שעבר מן העולם אל מעבר לסמבטיון לא חזר אלינו ואיננו יכולים לדעת מה עלה בגורלו.

דורית אורגד: כך קרה לעשרה שבטים של בני ישראל" ואני מדלגת קצת.

דורית אורגד: "זה היה ככל הנראה בשבת שחצו עשרת שבטי בני ישראל את הסמבטיון כי רק בשבט הנהר שקט ורגוע.

דורית אורגד: בימי החול גועשים מימיו ואבנים גדלות וקטנות נזרקות מתוכו בשצף קצף.

דורית אורגד: שני השבטים מבני ישראל שנותרו בעולם לא שוכחים את אחיהם שעבדו ותוהים מדוע נגזר עליהם להיעלם.

דורית אורגד: הם שואלים שאלות ולא מוצאים תשובות.

דורית אורגד: מעת לעת נפוצות שמועות שהאחים האבודים נחבאים בלב יערות העד, מוסתרים מעבר להררי החושך, נודדים במדבריות עזובים בארצות נידחות.

דורית אורגד: אבל המשלחות שיוצאות לחקור חוזרות תמיד בידיים ריקות.

דורית אורגד: שום סימן לא הותירו האחים בלכתם.

דורית אורגד: גם את הסמבטיון לא הצליחו המשלחות לגלות, אך איש לא מטיל ספק שהוא קיים, גועש בימי החול כוולקן, וביום השביעי שורה עליו קדושת שבת.

דורית אורגד: האבנים שמשליך הנהר ממעמקיו בימי המעשה מתגלגלות בעולם.

דורית אורגד: במשך השנים משתנה צורתן אבל תכונותיהן לא משתנות.

דורית אורגד: אבני הכעס, גם כשהן נעשות לאבקה שאנחנו נושמים, גורמות לרוגז.

דורית אורגד: אבני העליזות מפיצות הרגשה טובה.

דורית אורגד: אבני הצער מביאות דמעות.

דורית אורגד: אבני האושר מעלות חיוכים.

דורית אורגד: אבני הקנאה מחמיצות פנים, ויש אבנים שהן גם משמחות וגם מעציבות, תלוי איך מתייחסים אליהן.

דורית אורגד: אבני יהלום לדוגמה, יש שמביאות שמחה ויש שהופכות לאבני מריבה.

דורית אורגד: ואילו האבנים בשם נרי שמשתמשים בהם לבנייה, אף שהן אבנים פשוטות עשויות לשמח יותר מאבנים יקרות.

דורית אורגד: אבני הסמבטיון שונות זו מזו, אך יש לכולן תכונה משותפת, כל אבן נמשכת לזו שדומה לה.

דורית אורגד: ספירים נמשכים לאבני אודם ומשתפצים יחד בטבעת אחת.

דורית אורגד: אבני שיש נצמדים לאבני בנייה ונעשים בנין מגורים.

דורית אורגד: אבני צער מתלכדים בלב עם אבני כאב.

דורית אורגד: חלוקי נחל נעימים למגע, מושכים אליהם אבני שמחה.

דורית אורגד: לולא אבני המידה הנכונה היו שאר האבנים מתלכדות לקבוצות והיו נלחמות זו בזו.

דורית אורגד: אבני המידה הנכונה מבדילות בין האבנים האחרות, שמות גבולות לעצב, לשמחה, לקנאה, מבדילות בין ימים רגילים לשבתות וחגים.

דורית אורגד: באבנים האלו, באבני המידה, צפון סוד הנהר המופלא.

דורית אורגד: האבנים האלו מצויות בכל מקום, אבל הן מתגלות רק למי שחושב עליהן ומחפש תשובות.

דורית אורגד: המוצא אבן כזאת, ומניח אותה על לוח לבו, מרגיש הרגשה של שבת וכאילו הוא שט על הסמבטיון שנח מזעפו".

דורית אורגד: ראומה, אני חושבת שאת ניחנת באבן המידה הטובה, ואני מאחלת לך הרבה אבני אושר, שמחה.

דורית אורגד: אבן יצירה, דיברו כאן על ספר, אני אשמח לשתף איתך פעולה.

ראומה ויצמן: תודה רבה.

ראומה ויצמן: (מחיאות כפיים)

יעל דיין: תודה רבה.

יעל דיין: אני חוזרת להרכב הקאמרי של חיל החינוך והנוער, אל יעל והדר, רוני וגריגורי שינגנו את "מקום לדאגה", לחן מתי כספי.

יעל דיין: (התזמורת מנגנת) (מחיאות כפיים) היו"ר יעל דיין: אני מודה לרביעיה שעוד תסיים את האירוע איתנו.

יעל דיין: אני מבקשת את דודו דותן לעלות לבמה.

יעל דיין: לא ידעתי אם אתה צריך איזה שהם סידורים, אביזרים או רק את עצמך ואותנו?

דודו דותן: אני לא צריך שום אביזרים, אני יושב פה וחושב, איך אני משתלב בתוך הענין הזה.

דודו דותן: מלבד ד"ר קדמן אני היחיד שהוא לא יושבת ראש של משהו, ולא נשיאה של משהו, ואני אגיש מחאה לוועדה למעמד הגבר למה דחקו אותי כל כך מאוחר.

דודו דותן: ישבתי כאן ושמעתי המון המון דברים נהדרים, וכולם סיפרו דברים שהם ודאי יודעים, מנתונים שנאספו ומסיפורים.

דודו דותן: ברשותכם, אני אעשה דבר שיעלה לי קצת בריאות, כי כבר הלב שלי רץ, ואני אספר עדות אישית על ההיכרות עם ראומה שהיא בעצם הסיפור, למה כולם כל כך אוהבים את ראומה?

דודו דותן: באחד הימים הוצאתי ספר על ילד קטן שאותו הזכירה גברת ויצמן.

דודו דותן: בהוצאה החליטו להביא את הספר לנשיא המדינה.

דודו דותן: פנו אל הנשיא, והזמינו אותי.

דודו דותן: לקחתי את כל בני משפחתי, שלבשו לבן – כך אנחנו נוהגים כשאנחנו נפגשים עם נשיאים – ובאנו לירושלים.

דודו דותן: התקבלנו בבית הנשיא, ישבנו יחד עם הנשיא בטרקלין, הגישו לנו מיץ תפוזים, ועזר אמר לילדים, אל תשתו, זה תרכיז, כשתצאו אבא יקנה לכם מיץ אחר.

דודו דותן: (צחוק באולם) אחר כך פגשנו בחוץ את ראומה שהתנצלה ואמרה שיש לה התחייבות אחרת.

דודו דותן: זה היה מיפגש מאוד מרגש, פגשנו את הנשיא, את רעייתו, ראינו את המשכן.

דודו דותן: אני זוכר שבדרך חזרה לתל אביב, הילדה הקטנה שלי שאלה אותי, אבא, מתי נגור בירושלים?

דודו דותן: אמרתי לה, אם פעם אהיה נשיא אז נגור בירושלים.

דודו דותן: חשבתי לעצמי, זו אחת מהפגישות הרבות שבטח הנשיא קיים במשך היום, וקיבל את ספרי.

דודו דותן: שבוע אחר כך, אני מקבל טלפון, לא הייתי בבית, והטלפון נקלט במכשיר ההקלטה האוטומטי.

דודו דותן: לחצתי על הכפתור, ואני שומע: שלום דודו, מדברת ראומה מבית הנשיא, אנא חזור אלי.

דודו דותן: הייתי בטוח שציפי שביט עובדת עלי.

דודו דותן: טילפנתי לבית הנשיא, ואכן הגברת ויצמן אומרת לי: דודו, קראתי את הספר שלך והתרגשתי.

דודו דותן: עזר חייב לקרוא אותו.

דודו דותן: אני אכריח אותו לקרוא אותו.

דודו דותן: אמרתי לה, תודה רבה.

דודו דותן: יום ראשון, שבע בבוקר, טלפון, מדברים מבית הנשיא.

דודו דותן: שלום דודו, אני שומע את קולו של עזר- הייתי בטוח שזה טוביה צפיר - דודו, עשית לי את השבת.

דודו דותן: ראומה הכריחה אותי לקרוא את הספר, והצליחה.

דודו דותן: ועוד הוא אומר לי, החלטנו לקנות כמה ספרים ולחלק אותם לידידים שלנו.

דודו דותן: אגב, לפני כמה חודשים פגשתי מישהו מאור עקיבא, והוא אמר לי, עליך אני כועס.

דודו דותן: שאלתי אותו למה?

דודו דותן: והוא אמר לי: הנשיא ורעייתו היו בחתונה שלי, ואתה ידע מה הם הביאו לי מתנה?

דודו דותן: את הספר שלך.

ראומה ויצמן: לא נכון, לא נכון.

דודו דותן: מי שקרא את הספר, יודע שהוא בעצם סגירת מעגל של ילדות קשה של ילד מנודה, ילד מוכה, ילד עני, והנצחןן שבא בסופו.

דודו דותן: הבנתי שבספר הזה יש איזה סוג של מסר, לכן אולי משפחת הנשיא כל כך אהבה את הספר.

דודו דותן: ובאמת, חשבתי שנגמרו לי המעגלים של הקושי.

דודו דותן: ויום אחד הבן שלנו חלה מאוד - קשה לי לדבר על זה למרות שעכשיו הכל בסדר – והשמיים נפלו.

דודו דותן: החלטנו שנשמור על זה בסוד, כי אני צריך להצחיק אנשים, ולא חשבתי שאפשר לעלות על הבמה כבדרן ושאנשים יתלחשו, הבן שלו חולה, הבן שלו חולה.

דודו דותן: זה היה סוד.

דודו דותן: מלבד הקרובים אלינו ממש, איש לא ידע.

דודו דותן: ויום אחד טלפון מראומה.

דודו דותן: דודו, תגיד, מה שמעתי, הבן שלכם חלה?

דודו דותן: סיפרתי לה במה הוא חלה והיא ביקשה למסור לו החלמה, ולחזק את אשתי ובני הבית.

דודו דותן: מאוד התרגשתי.

דודו דותן: רעיית הנשיא מברכת אותי?

דודו דותן: מי אני?

דודו דותן: כעבור שבועיים היא שוב מתקשרת, ושואלת: מה חדש?

דודו דותן: במה אפשר לעזור?

דודו דותן: ואז סיפרתי לה על המחלקה המופלאה הזאת של מחלקת הילדים בבית חולים שניידר שלא מזמן ביקרנו שם גם עם הגברת נאוה ברק – וכשאני אומר ביקרנו, אז זה הגברת ברק, אני והילארי קלינטון.

דודו דותן: זה מקום מופלא.

דודו דותן: לאורך המיפגש הזה הזכירו את הענין של מריבות וריבים, במקום המיוחד הזה אתה רואה ילדים ערבים, חרדים, יהודים, חילונים, רוסים עולים חדשים, ילדים אתיופים, כולם נלחמים לא אלה באלה אלא נלחמים על העיקר, על החיים.

דודו דותן: וסיפרתי לגברת ויצמן על אותה מחלקה עם הילדים הקרחים, בלי הגבות ובלי הריסים, והיא התרגשה ושאלה, ואיך אפשר לשמח?

דודו דותן: אמרתי, יש שם מצוקה, אין שם מספיק מכשירי טלוויזיה.

דודו דותן: תמיד אזכור את השיחה הזאת.

דודו דותן: השיחה התקיימה ביום ראשון, וביום שלישי בבוקר טילפנו אלי מחנות בתל אביב ואמרו לי, יש לך משלוח מקרן בית הנשיא.

דודו דותן: מיהרתי לשם, וחיכו שם חמשה מכשירי טלוויזיה ווידאו למחלקה.

דודו דותן: זאת לא היתה מחווה אלי, זו היתה מחווה לילדים.

דודו דותן: אחר כך גילו לי שהיא עשתה ועושה את זה גם במקומות אחרים.

דודו דותן: היום רבים בכנסת מי התגייס ומי לא התגייס.

דודו דותן: הבן שלי שהיה חולה, התנדב לצה"ל, הוא לובש מדים.

דודו דותן: אני חושב שזה רק בזכות אנשים כמו משפחת ויצמן שנטעו אהבה, נדיבות, בטחון והעניקו לו ולאחרים את התחושה הנפלאה הזאת.

דודו דותן: אני כל הזמן מתלבט, מה זה השם הזה ראומה?

דודו דותן: איך אפשר להשתמש בו כשרוצים לכתוב איזה שיר או משהו.

דודו דותן: אז יש לי ארבע שורות בראשי, ברשותכם, ובהם אסיים.

דודו דותן: ראו מה צנועה היא.

דודו דותן: ראו מה טובה.

דודו דותן: ראו מה גדולה אהבתנו.

דודו דותן: ראי מה גדולה התודה.

ראומה ויצמן: דודו, רק בריאות, באמת.

ראומה ויצמן: תודה.

ראומה ויצמן: (מחיאות כפיים)

יעל דיין: תודה רבה לדודו, עם הרבה אהבה לך ולרעייתך שנמצאת כאן.

יעל דיין: אני מבקשת לשאול, האם הגברת שולה מולא, מנהלת האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה נמצאת?

יעל דיין: איבדנו אותה במחצית הדרך, היא היתה אמורה לבוא, אני מניחה שנבצר ממנה להגיע, ואני מתנצלת.

ראומה ויצמן: אני רוצה באמת להוסיף.

ראומה ויצמן: בנאום שהכינותי לא כללתי את עולי אתיופיה.

ראומה ויצמן: אז קודם כל זה בגלל שאני לא מפלה, במקרה, העולות מרוסיה, זה פשוט צירוף מקרים.

ראומה ויצמן: אבל, באחרונה, בחודשים הגרועים, כפי שאמרתי, השום והחאמסות לא עזרו, קיבלתי פתאום המון תקשורת.

ראומה ויצמן: הייתי שבע שנים בתפקיד, ולפעמים באמת, לדבר מאוד טוב, הייתי צריכה להתחנן שהתקשורת תבוא, תיתן כיסוי, למען יראו, ידעו, יחקו, אבל הם לא באו.

ראומה ויצמן: בחודשים האלה, לאן שבאתי, התקשורת היתה.

ראומה ויצמן: למשל, פתחתי מועדון קטן בחדרה לעולי אתיופיה, כל הערוצים היו, כל התקשורת היתה.

ראומה ויצמן: אמרתי, לפחות זכינו מזה.

ראומה ויצמן: זו רק הערת ביניים.

ראומה ויצמן: אבל אני באמת מצטערת ששולה לא נמצאת כאן.

ראומה ויצמן: אחד הדברים הראשונים שעשינו בבית הנשיא, היה לקבל עובד מעולי אתיופיה.

ראומה ויצמן: אמרתי, אני רוצה עובד או עובדת מעולי אתיופיה.

ראומה ויצמן: שאלו אותי, לנקיון?

ראומה ויצמן: לגינון?

ראומה ויצמן: אמרתי: לא, אקדמאי או אקדמאית.

ראומה ויצמן: אני רוצה שיראו שיש בבית הנשיא עובד או עובדת מעולי אתיופיה.

ראומה ויצמן: ובאמת, יש לנו את סבינה שעובדת כבר כמה שנים והיא ממש אשף מחשבים אצלנו, וכולם מאוד אוהבים אותה.

ראומה ויצמן: דבר דומה.

ראומה ויצמן: במיפגש עולים חדשים שהיה בבית הנשיא, עולה מאתיופיה ישב עם עולים מרוסיה.

ראומה ויצמן: עזר ניגש ושאל אותו: מה עשית?

ראומה ויצמן: מה אתה עושה?

ראומה ויצמן: והוא השיב ואמר: הייתי בצבא, והייתי בקורס במוסקבה.

ראומה ויצמן: אז עזר אמר לו, אתה יודע רוסית?

ראומה ויצמן: אמר, כן.

ראומה ויצמן: ועזר אומר לו: יש כאן עולים מרוסיה שהגיעו לפני שבוע, אני לא מבין כלום, אז אולי תוכל לתרגם לי.

ראומה ויצמן: והאתיופי תירגם.

ראומה ויצמן: אחר כך שאלתי אותו, מה אתה עושה?

ראומה ויצמן: והוא אמר לי: אני עובד בכנסת.

ראומה ויצמן: אמרתי, יופי.

ראומה ויצמן: והוא עונה לי ואומר: כן, אבל אני עובד בגינון.

ראומה ויצמן: ואני מדברת על אדם עם תואר אקדמאי, מדבר היטב אנגלית, היטב רוסית, היטב אמהרית, וכבר עברית.

ראומה ויצמן: למחרת בבוקר אמרתי לעצמי, ראומה, את רעיית נשיא או לא?

ראומה ויצמן: תשתמשי קצת בפרוטקציה.

ראומה ויצמן: טילפנתי לשבח וייס שהיה יושב ראש הכנסת, אני רוצה רק להגיד לכם, מאחורי הקלעים איך הולכים דברים.

ראומה ויצמן: אמרתי לו, שבח, תשמע, עובד אצלכם זה וזה, עולה מאתיופיה, הוא עובד בגינון, והוא נורא רוצה להיות סדרן או מדריך לקבוצות שמגיעות לכנסת.

ראומה ויצמן: ושבח וייס אומר לי: תראי, זה לא כל כך פשוט, כי רוב הקבוצות שבאות דוברות רוסית.

ראומה ויצמן: אמרתי: הוא דובר רוסית.

ראומה ויצמן: והיום ברוך עובד בקבלה, והוא מאוד גאה.

ראומה ויצמן: (מחיאות כפיים)

יעל דיין: תודה רבה.

יעל דיין: אני רוצה להזמין את הגברת צביה - - - ואחריה את הגברת ענת פבריקנט, בשם הספורטאיות וחברת הסגל האולימפי.

יעל דיין: צביה, בבקשה.

צביה: מספרים שכאשר סטאלין, טרומן וויצמן נפגשו, אמר סטאלין: אני נשיאה של הגדולה במדינות תבל.

צביה: אמר טרומן: אני נשיאה של העשירה במדינות תבל.

צביה: אמר ויצמן: ואני רבותי, נשיא של מיליון נשיאים.

צביה: וגם עזר אחיינו, ורעייתו ראומה הם נשיאיהם של מיליוני נשיאים, ואנחנו הרי יודעים עד כמה זה קשה.

צביה: מטרתה של הנשיאות, בשלום ובמלחמה, לא צריכה לזכות בתהילת השליטים כי אם באושרם של האנשים הפשוטים, האזרחים.

צביה: העם היהודי, אמר בן גוריון, הוא אלי היחיד הזוכר לא רק את אבות האומה אלא גם את אמותיה: שרה, רבקה, רחל ולאה שאינן נופלות בערכן מאברהם יצחק ויעקב.

צביה: וכך ראומה לא תיזכר כאשתו של אלא בזכות עצמה.

צביה: בזכות הערכים שיצקה ראומה לתפקידה ולבית.

צביה: ראו מה.

צביה: ראו מי היא, וראו מה היא עושה.

צביה: ראומה, ככל מנהיג אמיתי עיצבה את פעולותיה על פי דמותה, מידותיה ותפיסתה.

צביה: היא צעדה בביטחה, בצניעות ובאצילות וניסתה להבטיח לא רק את תהילת השליטים אלא את אושרם של האנשים הזקוקים ליד המושטת של בית הנשיא.

צביה: היא נראתה ליד מיטת חולי בבית חולים, בבית משפחה שכולה, ובכל מקום ששם נדרשה ידה.

צביה: מלתה הטובה ועזרתה המעשית.

צביה: היא יצרה חזון ואתגר לבית הנשיא כדי שיממש את ייעודו בשירותו לאזרח.

צביה: היא עשתה זאת יחד עם עוזריה, שותפיה.

צביה: במסיבת הפרידה לתת-אלוף אורית אדטו, היום נציבת השב"ס, נגסה ראומה בגזיר של גזר ולא נגעה בכיבוד העשיר.

צביה: יחד איתה, עשתה כך גם ציונה רוזנטל, ראש לשכתה הנאמנה.

צביה: כששאלתי לפשר הדבר, ענתה לי ראומה: אנחנו בדיאטה.

צביה: והוסיפה: שכל העובדות בלשכה שומרות על משטר דיאטה.

צביה: הביחד הזה שנשמע כאילו טריוויאלי, הוא לא רק בענייני דיאטה, הוא בכל מעשה שעשתה ראומה יחד עם חברי לשכתה.

צביה: ראומה אומרת שהיא חלשה במתימטיקה, אבל הרי שיעור קצר.

צביה: גימטריה של שמך מצביעה על התכונות המייחדות אותך.

צביה: ראומה בגימטריה זה 252 ואם תחברו את הספרות 2 5 2 תקבלו מספר 9 שהוא מספר ייחודי ואצל הסינים הוא נחשב כמספר מקודש.

צביה: המאפיין את 9 הוא שכל מספר שנכפיל אותו בו תמיד צירוף ספרות ההכפלה יתנו גם כן את המספר 9.

צביה: למשל, 9 X 14 זה 126.

צביה: החיבור של 1 2 6 נותן 9.

צביה: מספר 9 איפוא מציין עקביות, התמדה ונאמנות למטרה.

צביה: מועצת ארגוני נשים ראתה בראומה ובצוותה שותפים.

צביה: את ימי יום האשה הבינלאומיים קיימנו בבית הנשיא, ואני מוכרחה להודות שעברנו שלבי תחקיר מקדימים מחמירים ביותר לפני שאושר הנושא וכן עיבוד פרטי הפרטים בתקופה הארוכה של ההכנה לאירוע.

צביה: תהליך שבסופו של דבר הביא להצלחת המיפגש.

צביה: ראומה גם הפגינה התעניינות רבה במפעלותינו השוטפות, במניעת אלימות בגיל הרך והוצאת נשים ממעגל העוני.

צביה: היא דאגה להתעדכן כדי להיות שותפה ופעילה, וכך גם תהיי.

צביה: ועל כל אלה אנחנו מודות לך מאוד ראומה, וגם הרשו לי תודה אישית לציונה.

צביה: נמשיך לשמור איתך על קשר בעשייה גם בעתיד.

צביה: התודה והברכה, תחסרי לנו.

ראומה ויצמן: יופי.

ראומה ויצמן: (מחיאות כפיים)

יעל דיין: תודה לצביה.

יעל דיין: הייתי יכולה למלא את האולם בספורטאיות, וקפטניות, בעבר בהווה ובעתיד, אבל הייתי חייבת להגביל, ושלומית נירטור בחרה את הנבחרת שלה.

יעל דיין: נמצאות כאן תמר קידר ורותי, ולא אכנס לסנטימנטים אישיים.

יעל דיין: ענת פבריקנט, בשם כל הספורטאיות, בבקשה.

יעל דיין: ענת פבריקנט: אני שייכת לסגל האולימפי שנוסע לסידני.

יעל דיין: שיחקתי גם קצת כדורסל.

יעל דיין: בשמי ובשם הספורטאיות האולימפיות, ובכלל הספורטאיות, אני רוצה להודות לך על המעורבות, ואני מקווה שנחזור עם מדליות ותגיעי גם לשדה התעופה.

יעל דיין: אני שמחה להגיש לך שי קטן, זה הסמל של הוועד האולימפי הישראלי.

יעל דיין: במה את משייטת?

ענת פבריקנט: אני מפליגה במפרשית 470 עם עוד בחורה שקוראים לה שני קדמי, ואנחנו מקוות להביא הרבה כבוד.

ראומה ויצמן: יפה, נקווה.

יעל דיין: שתפליגו, שתגיעו ראשונות, ושתצליחו לנו.

יעל דיין: כל טוב.

ראומה ויצמן: יופי, תודה רבה, ובהצלחה.

יעל דיין: לכיף לי, לכבוד לי ובאהבה לי להזמין את מיכל יופה, בת דודתי, בבקשה מיכל.

מיכל יופה: אדבר ממש בקצרה כי באמת לא ידעתי שזה יהיה ארוך.

מיכל יופה: האמת שבדרכי היום לירושלים חשבתי רק על סבתא רחל.

מיכל יופה: סבתא רחל שלנו אשמה בכל הדברים שנאמרו פה.

מיכל יופה: היא המחצב האמיתי של הקומנדו של נשות משפחות דיין וויצמן, שיש לו פה ייצוג נהדר.

מיכל יופה: נתחיל באחרונה חביבה, תמרי שלי, רחלי של יעל, רות של סבתא, אמא של סבתא ויעל של רות בת דודתי היקרה.

מיכל יופה: סבתא שהיתה מיוחדת, היתה קמה בבוקר ולא חיפשה זכויות כאשה.

מיכל יופה: היא עשתה אותן, היא יצרה אותן, כנהגת ראשונה במדינת ישראל, כאחת שהבריחה - אפשר להגיד בשקט, אני מקווה שאין פה תקשורת - בחזיה רימונים לתוך העיר העתיקה.

מיכל יופה: היא החליטה לשלוח ילדה בגיל שמונה למשמר העמק, דבר שהיה לא רגיל - אמא, היום הגעתי למסקנה שבסך הכל זה לא היה כל כך רע, והתוצאות מהענין הזה בסדר - ופה אנחנו מגיעים למשמר העמק.

מיכל יופה: אני חושבת שמהמחצב הזה של סבתא יצא המון חוזק, המון עוצמה, המון כנות, ומשמר העמק, יצר את אמא כפי שהיא.

מיכל יופה: בעצם, האירוע הכי מכובד שאני זוכרת על סבתא היה היום שקיבלה את אות יקירת ירושלים, פה בירושלים.

מיכל יופה: משה דיין, אביה של יעל ישב אז לידי.

מיכל יופה: היום, אני מרגישה שאמא, באירוע הזה, קיבלה בעצם תואר רוחני של יקירת הנשים במדינת ישראל, לא בפלקטות כאלה או אחרות.

מיכל יופה: אני לא יודעת אם מישהי לפניה הגיעה לתואר הזה.

מיכל יופה: (מחיאות כפיים) אף פעם לא ראיתי במשרד של אמא ואבא שלי או בבית שלהם תארים במסגרות, ואני המשכתי להנהיג את המסורת הזאת.

מיכל יופה: אני חושבת שהתארים שלהם טבועים בכל בית בישראל, אצל כל פצוע בישראל, אצל כל ילד שהם גידלו, ואצל כל אשה שהם עזרו לה.

מיכל יופה: אני מוכרחה לומר שאני לא מרגישה שזאת פרידה, כיוון שבאירוע הזה אנחנו בעצם מנציחים את כל מה שאמא האמינה בו, ואנחנו לא נפרדים מזה.

מיכל יופה: אנחנו נפרדים, אולי, מאמא כאשת ציבור, אבל אנחנו מקבלים את כל הדברים שהיא ייסדה כאשה, כאשה של, ולא כאשה של.

מיכל יופה: אמא, דרך אגב, הרבה שנים חיכיתי כבר לא להיות בת של אבא, אמרתי הוא יפרוש, הוא קצת הזדקן, ועכשיו, אני עוד פעם בת של, הבת שלך.

מיכל יופה: זאת אומרת, נוסף עלי עוד עול, זה בכלל לא קל הענין הזה.

מיכל יופה: אני מאחלת לכל הנשים במדינת ישראל להגיע לשלימות הזאת ולסיפוק הזה ולרגע הזה שאמא הגיעה אליו היום, המון בזכות היושבים פה, הרבה בזכות בת דודתי היקרה.

מיכל יופה: ובאמת, סבתא, שם למעלה, מלה אחת לך.

מיכל יופה: פעם ראשונה שאני מוכרחה להודות שאני לא בטוחה שמשמר העמק היה רעיון כל כך רע, ואני חושבת שהיית מאוד גאה לראות את הבת הקטנה שלך כיקירת כולנו פה.

מיכל יופה: אז נשיקות ואהבה.

ראומה ויצמן: תודה.

ראומה ויצמן: (מחיאות כפיים)

ראומה ויצמן: דווקא מאז שעמדתי על דעתי נורא רציתי להיות יקירת הגברים.

ראומה ויצמן: (צחוק בקהל)

יעל דיין: אני מזמינה את ההרכב, לחזור ולתפוס את מקומותיהם.

יעל דיין: קיבלתי בקשות אינספור, וכשאני אומרת אינספור זה בערך מכל אשה שניה שיושבת כאן לומר כמה מלים, ואנחנו ניאלץ לומר תודה, וראומה תאמר תודה, ופשוט, זה בלתי ניתן.

יעל דיין: שושנה, פשוט תיכנסי, ותוך כדי שאני מודה לאחרים תאמרי את דבריך.

יעל דיין: שושנה חורב.

יעל דיין: דרך אגב, מאחרי כל אשה שמבקשת לדבר, מבקשת להודות, מבקשת לברך, יש ארגונים נפלאים ומופלאים.

יעל דיין: שושנה חורב: בשם המועצה לילד החוסה, אלפי הילדים, ובשם האהבה.

יעל דיין: חוץ מזה, בית הנשיא לא הפגיש בינינו, גם לא יפריד בינינו.

יעל דיין: תודה לשושנה חורב.

יעל דיין: נמצאת כאן רותי גלעדי, עם רות רזניק, גם כן, אולי מהמקום שתי מלים.

ראומה ויצמן: אני רוצה להגיד שלילד החוסה יש כרטיסי ברכה מאוד יפים שאפשר לקנות אותם והכסף משמש תרומה, אז לקנות את כרטיסי הברכה האלה במקום להביא פרחים – אני עושה כאן ממש, בלי בושה, אני עושה פרסומת – לחברה שעשתה איך קוראים לזה, היום, לאנצ' או בראנצ', או במקום משהו אחר, זה בהחלט דבר מאוד יפה.

רותי גלעדי: המקלט שהיה לבית, מרות רזניק ואני, יושבת ראש העמותה - - -

ראומה ויצמן: תראו מה זה רותי, הספרים, והבגד, תמיד צבעים אותו דבר.

רותי גלעדי: ב מ ק ר ה.

יעל דיין: תודה רבה לרותי.

יעל דיין: נמצאות כאן, כפי שאמרתי קודם, הרבה חברות שלנו וחברות של ראומה, וחברות של אמא.

יעל דיין: אני במיוחד מודה לאסתר רובין שנמצאת איתנו וטרחה ובאה, ושושנה ארבלי-אלמוזלינו, ואורה הרצוג, והחברות תמר קולק ותמר ברלב.

יעל דיין: אני יכולה לעבור בצורה מסודרת את כולן, אני רוצה גם להזכיר חברה שלנו, רותי גולדמונדס מארצות הברית שבאה במיוחד לאירוע הזה מניו יורק, לא הבינה מלה, טורטרה במשך שעתיים בהבעה של מישהי שמבינה.

יעל דיין: אני רוצה לבקש מההרכב שיחזור לבמה וינגן לנו לסיום את מחר, לחן ומלים – אילו היינו שומעים אותן – נעמי שמר.

יעל דיין: ותודה לכם מראש.

יעל דיין: תודה לכולם, אנחנו נסיים את האירוע בתום הנגינה.

ראומה ויצמן: יפה יעל, ממש נהדר, באמת.

ראומה ויצמן: (התזמורת מנגנת והקהל מצטרף במחיאות כפיים)