הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 67, 2000-06-13 11:30

יעל דיין: ברכות ליום הגאווה הבינלאומי.

יעל דיין: אני רוצה להקדים ולומר מילה לפני שאני אציין מה שעומד על סדר יומנו.

יעל דיין: היה ניסיון שחוזר על עצמו כל שנה, ניסיון שנעשה על-ידי חברי כנסת, לבטל את האירוע בכנסת.

יעל דיין: אנחנו עוד זוכרים בפעם הראשונה שהניסיון היה של בא-גד, אבל כל שנה מגיעים חברי כנסת חדשים ואחד האקטים שלהם, לפחות בשנה הראשונה לחברותם בכנסת, זה לפנות ליושב-הראש ולבקש לבטל את ציון יום הגאווה הבינלאומי.

יעל דיין: כל יושבי-הראש – ואני אומרת את זה גם על יושבי-הראש הקודמים, בוודאי שבח וייס שבזמנו התחלנו עם סדרת האירועים הזו ואחר-כך דן תיכון ועכשיו אברהם בורג – כמובן לא נענו לבקשה לבטל את ציון יום הגאווה.

יעל דיין: אני רוצה לציין שביקשו ממני להוריד את השלטים בחוץ אולם מאחר שלא היו שלטים בחוץ נעניתי לבקשה להוריד את השלטים שלא הוכנו ולא היו.

יעל דיין: נשארנו עם ההזמנות שנשלחו, עם הדגל של יום הגאווה ועם דגם של פורום ההורות כאשר היום אנחנו מקדישים את עיקר הכנס, לא את כולו, לנושא של הורים לילדים הומוסקסואלים ולסביות וההתמודדות, למרות שאני לא אוהבת את המילה הזאת כי היא מראש מעידה על קושי ועל בעייתיות, אבל אנחנו רוצים לציין את תמיכת וגיבוי ההורים.

יעל דיין: לפיכך אתם רואים כאן בעצם עירוב של הורים.

יעל דיין: אני מאוד מודה להורים שהצטרפו אלינו ועשו זאת כמובן ברוב המקרים יחד עם בניהם ובנותיהם.

יעל דיין: אני חושבת שיש חשיבות עצומה לתת תמיכה חברתית ותמיכה מהבית הזה לא רק להומוסקסואלים, ללסביות, לטרנס ובי אלא באמת גם למשפחות שלהם.

יעל דיין: אני מבקשת לציין שאני לא רוצה לשים על סדר היום את ההתבטאויות הנלוזות והבלתי חוקיות של חבר הכנסת זאב.

יעל דיין: אני מציעה גם לאגודה להגיש תביעה משפטית, ואני מוכנה להצטרף אליה - במו ידי שיניתי את חוק לשון הרע והוספתי לשון הרע בשל נטייה מינית - אני חושבת שהדברים שהוא אמר ותיאר אתכם כנשאי איידס, מפיצי וירוסים וסוטים, אלה דברים שראויים לתביעה משפטית.

יעל דיין: היום אנחנו נפתח בנושא המרכזי של שיח הורים וילדים.

יעל דיין: אני אענה ברצון לבקשת חברי הכנסת שכולם בדרך מישיבות ועדות ולישיבות ועדות ואנחנו נשלב אותם תוך כדי הדיון.

יעל דיין: נבקש מהם גם לשמוע ולא רק להשמיע.

יעל דיין: נאמר כמה מלים אחר-כך על בג"ץ שתי האמהות שאם אתם רוצים גם הוא במסגרת הורים.

יעל דיין: יש כאן נשים שהן סבתות לילדים שהם ילדים של הומוסקסואלים או לסביות, בין על-ידי אימוץ או אמהות ביולוגיות, ואנחנו מברכים על פסק-הדין.

יעל דיין: אני רוצה לומר שהובא אל שולחננו עוד נושא וזה צנזורה על סרט שנקרא "כמעט 18" כאשר הגבלה של גיל הצופים בו מגיל 18 ומעלה.

יעל דיין: אנחנו נראה קטע מהסרט ואנחנו פונים למועצה הציבורית בבקשה להוריד את הגיל של הצופים ולהגביל אותו מגיל 16 ומעלה כי אנחנו חושבים שיש בסרט הזה חשיבות עצומה גם לגילאי 16 ולא רק לגילאי 18.

יעל דיין: את האירוע נסיים בהגשה על-ידי האגודה של זכויות הקהילה ההומו-לסבית בישראל, אג'נדה משפטית, כלומר הצעות לכנסת לחקיקה, לתיקוני חקיקה וכן הלאה.

יעל דיין: ברשותכם, אני מבקשת לקרוא את ברכת שר החינוך.

יעל דיין: אנחנו הזמנו מספר שרים.

יעל דיין: יוסי שריד כרגיל שותף אתנו לאירועים של יום הגאווה אבל נבצר ממנו לבוא.

יעל דיין: אני אחלק את דבריו למי שמבקש וגם אקרא את דבריו.

יעל דיין: "חברת הכנסת יעל דיין, חברי כנסת, חברי ופעילי אגודת ההומוסקסואלים, הלסביות, קהל נכבד.

יעל דיין: הייתי אמור להיות עמכם היום, לשאת דברים בישיבה חגיגית זו המציינת את יום הגאווה הבינלאומי לשנת 2000 אבל ממש ברגע האחרון נבצר ממני הדבר.

יעל דיין: בשנה האחרונה התרחבה מאוד הפעילות למען יצירת מודעות ציבורית לפעילותכם ולזכויותיכם.

יעל דיין: אנו כולנו עדיין עושים צעדים ראשונים לחינוך החברה לקבלת האחר ולמתן זכויות מלאות ושוות לכל אזרחי ישראל ללא קשר להעדפותיהם המיניות.

יעל דיין: מלאכה רבה לפנינו.

יעל דיין: הכנסת עדיין רחוקה מחקיקה הקובעת כי לא יופלה אדם בשל העדפותיו המיניות בכל תחומי החיים ולכל דבר ועניין.

יעל דיין: עדיין לא בוטל רישום מפלה של הומואים ולסביות במאגרי המידע של המשטרה, עדיין אין זכויות שוות ומלאות לבני זוג חד-מיני החיים יחדיו ממש כמו גבר ואישה, עדיין אין מודעות מספקת במערכת החינוך כיצד לסייע לבני נוער הומוסקסואלים ולסביות בהתמודדות עם בעיותיהן המיוחדות ועדיין לא ניתנת תמיכה ממסדית ומסודרת להפקות תרבות, ספרות ואומנות הומוסקסואליות ולסביות ללא כל אפליה ביחס לסוגי יצירה אחרים.

יעל דיין: ישיבה חשובה זו והאירועים שיתקיימו בימים הקרובים במסגרת אירועי הגאווה 2000 יקדמו אותנו עוד צעד קדימה לקראת מטרותינו המשותפות.

יעל דיין: אני מצרף את חתימתי למגילת הזכויות שתוגש היום לכנסת ואמשיך ללוות אתכם כל ימות השנה".

יעל דיין: אני מבקשת מדוקטור ישעיהו תדמור – אביו של עידו ונמצאת גם אמו של עידו – לשאת דברים בשם ההורים.

ישעיהו תדמור: קבלי נא יעל את תודתנו גם על יוזמת האירוע הזה המטה לראשונה ביום הגאווה את תשומת הלב הציבורית להורים, לאימא ולאבא של בת לסבית, לאימא ולאבא של בן הומוסקסואל.

ישעיהו תדמור: הבן שלנו, של נטע ושלי, עידו שנמצא פה אתנו, הנו הומוסקסואל.

ישעיהו תדמור: הוא כוריאוגרף ורקדן שמשלב ביצירותיו מוטיבים הומוסקסואליים שיש בהם גם הבעת מחאה זועמת ואירונית נגד היחס העוין בחברה כלפי הומוסקסואלים ולסביות.

ישעיהו תדמור: אני אוהב את עידו מאוד וגאה בו לא על היותו 'גיי'.

ישעיהו תדמור: ההומוסקסואליות זרה לי, עדיין אני נרתע ממנה, ובכל-זאת אני גאה בעידו על שהוא גאה במה שהנו, על תעצומות הנפש שנמצאו בו בתהליך התבגרותו להתמודד עם שאלת זהותו המינית ועל אומץ לבו לצאת מן הארון.

ישעיהו תדמור: היו ימים שהיה לי ספק באהבתי אליו, עד כדי כך הזדעזעתי מנטייתו, אבל בעתות כאלה צריך אדם, הורה, מחנך, לגייס את התבונה, את החובה ואת האחריות כדי להעניק באמצעותם לנער או לנערה את התמיכה שהוא והיא זקוקים להם ולשקם את האהבה כלפיהם.

ישעיהו תדמור: אני יודע על הורים המתנכרים לילדם מהרגע שבו נודעת להם נטייתו החד-מינית.

ישעיהו תדמור: ידיד של עידו, אדם נפלא ואומן מעולה חלה באידס, הוריו, לכאורה אנשים מן הישוב, התנכרו לו, עזבוהו לנפשו ולא התעניינו בו כלל.

ישעיהו תדמור: גם כשנפטר ממחלתו, הם לא באו להלווייתו.

ישעיהו תדמור: לבי רחש צער ורחמים לחולה כמובן, אך לא פחות מכך בצד הכעס הנורא כלפי ההורים, גם ריחמתי עליהם.

ישעיהו תדמור: נטע ואני עברנו תקופה קשה.

ישעיהו תדמור: היא אמנם סבלה קצת פחות.

ישעיהו תדמור: סבלנו את סבלו של עידו וסבלנו את סבלנו שלנו ובאורח כפייתי חיפשנו תשובה לשאלה איך קרה לנו הדבר הזה.

ישעיהו תדמור: חשנו אחריות כבדה ואשמה קשה למה שעוללנו כביכול לעידו.

ישעיהו תדמור: חיטטנו בהתנהגותנו כהורים, נברנו בתכונות האופי שלנו, שיחזרנו אירועים משפחתיים וכמובן חיפשנו דרך להוציא את עידו מההומוסקסואליות שהייתה ארורה בעינינו.

ישעיהו תדמור: בין לבין קראנו כל חומר אפשרי על ההומוסקסואליות, העמקנו בכל התיאוריות, נועצנו בפסיכיאטרים.

ישעיהו תדמור: השורה התחתונה מסומנת במה שאמר לנו פסיכיאטר חבר: העזרה היחידה שאני מסוגל להציע היא לכוון את עידו לחיות עם זהותו ההומוסקסואלית מתוך שלמות עצמית.

ישעיהו תדמור: בתוך ערבוביית הרגשות שהיינו נתונים בה בלטה אצלנו הבושה.

ישעיהו תדמור: במשך שנים רבות הסתרנו כביכול את עובדת היות בננו עידו הומוסקסואל מבני משפחה ומחברים קרובים.

ישעיהו תדמור: אחר-כך התברר לנו שהם ידעו, רובם כבר בשלב המוקדם.

ישעיהו תדמור: רק כעבור שנים יצאנו מהארון אבל אצלנו זו לא הייתה בגדר של גבורה כלל.

ישעיהו תדמור: עידו הוא זה שבאומץ רב ומתוך יושר פנימי יצא מן הארון באורח ברור, פומבי ותקשורתי ואנחנו בעקבותיו.

ישעיהו תדמור: אבל משיצאנו לא גמגמנו יותר בזה, הישרנו מבט, נחשפנו בנושא בתקשורת ועד מהרה נעשינו כתובת להורים רבים שמצאו את עצמם שרויים בהלם עת התוודעו להיות ילדם הומוסקסואל.

ישעיהו תדמור: אנו מבינים ללבם ומתוך עוצמת הרגשות והחוויות שפקדו אותנו, אנו מסוגלים לראות לנגד עינינו בבהירות רבה את הדקויות של כל מה שעובר עליהם, על ההורים, ואולי גם להציע להם תובנה חדשה וגישה וכיווני התייחסות והתנהגות כלפי ילדם.

ישעיהו תדמור: ברובנו נטועות עמדות שליליות קדומות כלפי ההומוסקסואליות.

ישעיהו תדמור: יתכן שאלו מועצמות בגלל תחושת האיום הרוחשת בנו מפני ערעור הסדר החברתי והסדר המשפחתי ואולי גם בגלל תחושת האיום על מוצקות זהותנו האישית שלנו.

ישעיהו תדמור: בקרב רבים מקוננת הומופוביה שהיא שילוב של שנאה וסלידה כלפי הומוסקסואלים.

ישעיהו תדמור: השקפה שעדיין תופסת בחלקים בציבור היא שההומוסקסואליות הרי היא סטייה המצריכה טיפול רפואי או פסיכולוגי, כאשר דוגמה צורמת להתבטאות הזו שמענו זה מכבר על-ידי שר הבריאות.

ישעיהו תדמור: חמורה ממנה היא העמדה השוללת את ההומוסקסואליות בנימוק שהיא בלתי מוסרית.

ישעיהו תדמור: מכאן ועד רדיפת הומוסקסואלים הדרך קצרה מאוד.

ישעיהו תדמור: המפתח הוא בחינוך ובשל הקיצור לא ארחיב בזה אלא אומר רק שחינוך נאור בבית-הספר צריך שיכלול בתוכניות החינוך והלימוד המכוונות בעיקר לגילאי ההתבגרות גם התייחסות להומוסקסואליות.

ישעיהו תדמור: זו יכולה להשתלב במסגרת החינוך לחיי מין ולבריאות, אבל בעיקר באותם השיעורים והפעילויות שבהם מתבטאים ערכים הומניסטיים.

ישעיהו תדמור: על המחנכים והמורים להדגיש את ערך כבוד האדם, את ערך תפיסת האדם כסובייקט וכבעל אוטונומיה לחיות את חייו על-פי מהותו שלו ואת ערך הרגישות והסובלנות כלפי מי שמובחן על-ידינו כשונה וכאחר.

ישעיהו תדמור: אין צורך לאהוב את תופעת ההומוסקסואליות כדי לאהוב נער הומוסקסואל ונערה לסבית כדרך שאנו אוהבים כל נערה ונער אחרים.

ישעיהו תדמור: בעיקר יש לכונן בבית-הספר אקלים חינוכי המבוסס על דיאלוג וסובלנות והבטחת אוזן קשבת קבועה וסיוע תמידי לנערות ולנערים המצויים במצוקה נוראה, כולל מצוקת ההתחבטות בזהות המינית.

ישעיהו תדמור: לבסוף, אשר להורים של ילד הומוסקסואל או ילדה לסבית.

ישעיהו תדמור: הנתונים הם ברורים והברירה היא ברורה.

ישעיהו תדמור: הנתונים הם שהבן הוא הומוסקסואל, שהבת היא לסבית ולא ניתן לשנות עובדה זו.

ישעיהו תדמור: הברירה היא האם לזנוח את הבן, את הבת, או להיות אתם.

ישעיהו תדמור: ההמלצה שלי הכי ברורה, כהורים, כבני אנוש, יש לנו אחריות כלפי ילדינו, גם כלפי הבן והבת הגדלים ומתפתחים לא בדיוק על-פי המרשם שלנו.

ישעיהו תדמור: זה מחייב גיוס כל מאגרי התבונה והנפש כדי לתמוך בהם באהבה.

ישעיהו תדמור: כבני אדם ואזרחים אנו מצווים על כבוד האדם, כבודו של כל אדם, רגישות כלפי הזולת, כלפי כל זולת, ומאבק בכל פגיעה בכבוד ובזכויות.

ישעיהו תדמור: כאן נאספנו ההורים המשוכנעים, ההורים התומכים, ההורים האוהבים, ההורים הגאים בילדיהם, וזו לי הזדמנות להביע הזדהות עמוקה אתכם וחיבה אליכם חבריי ההורים ולהוסיף מילת הערכה ותודה לכל מי שפועלת ולכל מי שפועל באורח פרטי ולכל אלו שפועלים במסגרת תהילה המונהגת בכשרון רב על-ידי דבורה לוז שנמצאת כאן אתנו, לתמיכה בהורים המתייסרים נוכח עובדת הלסביות או ההומוסקסואליות של ילדיהם.

ישעיהו תדמור: תודה רבה.

יעל דיין: הוזכרה כאן דבורה לוז שעומדת בראש תהילה.

יעל דיין: דבורה אתנו כאן במשך שנים רבות.

יעל דיין: נמצא כאן פרופסור עוזי אבן שכאן בחדר הזה לפני שמונה שנים קם ואמר שהוא שפרופסור וראש החוג לכימיה והוא הומוסקסואל.

יעל דיין: אז הייתה לכולנו הרגשה שאנחנו פותחים מחסום ואז גם דבורה קמה ואמרה שהיא דבורה לוז והיא אם לילד שהוא הומוסקסואל והיא גאה בו ואוהבת אותו.

יעל דיין: אני רוצה לציין שדבורה הוציאה לאחרונה ספר שעוסק בנושא שלנו ונקרא "אימא, יש לי משהו לספר לך".

יעל דיין: אני אבקש מנחמה להיות האימא שיש משהו לספר לה.

נחמה שטיר: אני רוצה לקרוא לכם מה הביא אותי לחשוד בכלל בבני שהיה בן 16 עוד לפני שידעתי שהוא הומוסקסואל.

נחמה שטיר: אחת מחברותיו צלצלה אלי בבכי והביאה לי מכתב שהעתקתי בכתב ידי כי היא השביעה אותי לא לספר לו על כך והוא אכן לא ידע.

נחמה שטיר: היא כנראה הייתה ידידה שלו, הם היו יחד בתנועה, ואולי היא אהבה אותו וקיוותה להיות חברה שלו, אבל הוא הבין זאת והוא כתב לה בין השאר: "אני מאוד מחבב אותך, את אחת מבני האדם האהובים עלי ביותר, אך לעולם לא אוכל לאהוב אותך באמת, לא את היא האשמה, בי האשם ובנשמתי המקוללת אשר אינה יודעת את טעם האהבה.

נחמה שטיר: אני לא אוהב אותך כשם שאינני מסוגל לאהוב את משפחתי, את ידידי ואת עצמי.

נחמה שטיר: אני שייך למוות".

נחמה שטיר: זה כתב ילד בגיל 16.

נחמה שטיר: לקח לי הרבה זמן לחשוב למה ילד בגיל 16, ילד מוכשר, יפה, נבון ואינטליגנטי שיודע להתבטא, מתבטא כך.

נחמה שטיר: אני חשבתי שאני מהווה את שיא האימהות הליברלית, אבל עד היום אני לא יכולה לסלוח לעצמי על אותן חמש-שש שנים שהוא היה בקטע הזה והוא לא שיתף אותי בו.

נחמה שטיר: אני שואלת אתכם ואני שואלת את עצמי למה ילד בגיל 16, למה ילדים בגיל 16, צריכים להגיע לתחושה כזאת.

נחמה שטיר: אחד כותב, אחד מתאבד.

נחמה שטיר: רק השבוע צלצל אלי חייל שהוריו גילו במקרה דרך איזשהו טלפון שהוא הומוסקסואל והם חתכו מיד, ארזו לו את החפצים ואמרו לו שהוא לא חוזר יותר הביתה.

נחמה שטיר: הוא התייעץ אתי מה לעשות.

נחמה שטיר: לא ידעתי לאן להפנות אותו, אני חיפאית וגם הוא חיפאי אבל בחיפה עדיין אין מקום שיכול לאסוף את הילדים האלה.

נחמה שטיר: הצעתי לו שהוא יכול זמנית לבוא לגור אצלי.

נחמה שטיר: אני מדברת על ילד שגורש מהבית על הרקע הזה.

נחמה שטיר: אני באה לכאן כאם וכאשת חינוך ומה שמעניין אותי זה הצד החינוכי.

נחמה שטיר: פגשתי הרבה בני נוער ואני מסתובבת בבתי-ספר ואני יודעת שבבתי-הספר לא מדברים על הנושא.

נחמה שטיר: למה הילדים האלה פוחדים לספר להורים?

נחמה שטיר: למה הילד שלי פחד לספר לי?

נחמה שטיר: משום שמה שהם שומעים מסביב זה אנטי ואנטי ואנטי.

נחמה שטיר: המילה הכי טובה שאפשר לומר על מישהו היא שלמרות שהוא הומו, הוא בכל-זאת מוכשר.

נחמה שטיר: למה הלמרות הזה?

נחמה שטיר: ההומוסקסואלים שאני מכירה הם הרבה מעל הממוצע, מעל הנורמה, למרות שהם הומוסקסואלים כולל הבן שלי.

נחמה שטיר: הילדים האלה מבקשים שיזכירו את הנושא בבית-הספר, שידברו עליו.

נחמה שטיר: הבן שלי אמר לי שכאשר מדברים בכיתה על אלברט איינשטיין, כל מורה מצטט בגאווה ואומר שהוא היה יהודי, מדוע שכאשר מזכירים את צייקובסקי או מיכאל אנג'לו, לא יאמרו באותה הזדמנות שהם היו הומוסקסואלים?

נחמה שטיר: למה זו מילה גסה?

נחמה שטיר: למה כשילדים מקללים בבית-הספר ואומרים רוסי מסריח או מרוקאי מסריח, כל המורים קופצים ומיד רצים לטפל בזה, אבל כשמכנים מישהו הומו או לסבית ככינוי גנאי, המורים אומרים שזה לא נורא, אל תקשיב.

נחמה שטיר: כלומר, כל ההתייחסות הזאת היא התייחסות שמכניסה את הילדים שלנו פנימה למטה ולמטה.

נחמה שטיר: הדרך מכאן אל דרך שאין לה מוצא היא מאוד מאוד קצרה.

נחמה שטיר: בארץ עוד לא עשו מחקרים, אבל בארצות-הברית הגיעו על-ידי מחקרים למסקנה ששלושים אחוז מההתאבדויות של גיל ההתבגרות הם על הרקע של זהות מינית.

נחמה שטיר: אצלנו בארץ, עד כמה שאני מצויה, כל המתאבדים בגילאי ההתבגרות והצבא הם על רקע אהבה נכזבת, כנראה הטרוסקסואלית, אולי לחץ בלימודים, לחץ של הורים, אבל אף ילד במדינת ישראל, לפי המידע הפורמלי, לא התאבד כתוצאה מזהות מינית או מלחץ מהסוג הזה.

נחמה שטיר: כל מה שאמר דוקטור ישעיהו תדמור לחברת הכנסת יעל דיין ולכל חברי הכנסת שמטפלים בנושא, חוץ מאשר לברך אותם ביום, בלילה ובכל שעות היום, אני רוצה לבקש ולומר שזה לא מספיק וצריך לעשות עוד.

נחמה שטיר: אני מבקשת להעביר לשר החינוך – שאני מכירה את דעותיו – שהוא יחייב את בתי-הספר לעבור השתלמויות, לחייב את היועצות והיועצים לדבר על זה.

נחמה שטיר: דווקא בחיפה נעשתה התחלה של פעולה אבל היא הייתה עם המון קשיים.

נחמה שטיר: צריך להריץ את זה ולדחוף את זה.

נחמה שטיר: זה חשוב לפחות כמו השלום.

נחמה שטיר: אני רוצה שיהיה שלום לנו בפנים עם הילדים שלנו.

נחמה שטיר: הסיפור שלי מופיע בספר ואחרי עשר שנים אני מופיעה בשמי הפרטי.

נחמה שטיר: אני לא מבינה למה כולם משבחים אותי ואומרים לי שיש לי אומץ.

נחמה שטיר: איזה אומץ צריכה אימא כדי לאהוב את הבן שלה?

נחמה שטיר: למה זה דבר כל כך חריג?

נחמה שטיר: למה זה דבר כל כך לא טבעי?

נחמה שטיר: אנחנו מבקשים, תנו לנו את הלגיטימציה, להורים ולילדים האלה, להיות כמו כולם, להופיע בכבוד עם ההורים ועם המשפחות.

נחמה שטיר: אני מנחה קבוצת הורים בחיפה, אני מכירה למעלה ממאה אנשים שאני יודעת עליהם אבל לקבוצה באים בקושי 25-20 והשאר בקושי מעיזים לדבר אפילו בטלפון.

נחמה שטיר: לפעמים כשאני מדברת בטלפון עם הורה, נראה לי שהוא שם מחסום על פיו שמא אני אזהה את קולו.

נחמה שטיר: הפחד הזה שקיים והבדידות הזאת.

נחמה שטיר: הבן שלי, אחרי שקרא את הספר שלי, אמר לי - והוא מאוד מאושר.

נחמה שטיר: יש לו בן זוג וכמו אימא פולניה אני מאוד גאה בבן הזוג שהוא עורך-דין מצליח – למה אתן האימהות תמיד נשמעות כקורבנות, תמיד אתן אומרות שקשה לכן, על הלילות של הבכי, על הדמעות, על הבושה ועל הקבלה, אבל תגידו שיש אור בקצה המנהרה.

נחמה שטיר: הבן שלי היום מאושר, הוא חי בזוגיות נפלאה ויש עוד כמוהו.

נחמה שטיר: אני פונה לכל ההורים שיושבים כאן ואלה שצופים בנו, תאמינו לי, זה תהליך ארוך ותהליך קשה אבל יש אור, ומי שמגיע אל האור – טוב לו והוא מאושר.

נחמה שטיר: אני מבקשת מכם חברי הכנסת והמחוקקים, תעזרו לנו להעלות את זה למעלה.

יעל דיין: אני מבקשת ממיכל עדן לומר כמה מלים על המקרה הפרטי שלה שהוא איננו זהה לדברים שנאמרו על-ידי שני ההורים כפי ששמענו עתה.

מיכל עדן: אני נמצאת כאן בזכות הוריי שילדו אותי, הביאו אותי לעולם ואהבו אותי ואני אהבתי אותם מאוד.

מיכל עדן: הם תמיד היו גאים בי ותמכו.

מיכל עדן: תמיד חיבקו אותי ומה שלא עשיתי, תמיד הם התגאו והשוויצו בבת שלהם ואהבו אותה.

מיכל עדן: בזכותם אני כאן ולכן היה חשוב לי לומר את הדברים האלה.

מיכל עדן: שני ההורים האלה המאוד אוהבים ומאוד תומכים הם גם ההורים שהפנו לי גב ביום שהם הבינו שאני לסבית.

מיכל עדן: הם היו שני הורים שלא יכלו לקבל את העובדה שטוב לי ושאני מאושרת, לא יכלו לחיות עם העובדה שהבת שלהם היא לסבית ובן לילה פתאום מצאתי את עצמי ללא משפחה וללא קורת גג, בן לילה איבדתי את התמיכה וזה היה דווקא ברגע הכי קשה שהיה לי, ודווקא אז לא היו לידי שני ההורים האהובים שלי.

מיכל עדן: זו חוויה מאוד מאוד לא נעימה לאבד את ההורים האהובים שלא תיארתי לעצמי שיגיבו בצורה כזאת.

מיכל עדן: זה קרה בדיוק לפני עשר שנים, בספטמבר 1991 והרגשתי שאני צריכה להתחיל את החיים שלי מחדש והפעם בלי התמיכה של המשפחה.

מיכל עדן: מאז עברו עשר שנים והיום אני כבר לא מבוהלת וכבר לא מפוחדת כמו שהייתי אז.

מיכל עדן: היום יש לי בית, אני עובדת, אני בטוחה בעצמי ואני חיה חיים שלמים ומאושרים.

מיכל עדן: אני מסתכלת בכאב על הילדה המפוחדת שהייתה בתקופה ההיא, שפשוט הייתה ברחוב ואיבדה את המקום הכי חם והכי קרוב שהיה לה.

מיכל עדן: מגיעים אלי נערים ונערות ללשכה בעירייה ואני יודעת מה עובר עליהם כשהמשפחה זורקת אותם.

מיכל עדן: הרבה הומואים ולסביות הם קורבנות להתעללות מצד ההורים שלהם, התעללות נפשית והתעללות פיזית.

מיכל עדן: יש הורים שמכים את הילדים שלהם, יש הורים שמזמינים ניידת משטרה לילדים שלהם כדי לנסות לעצור אותם, ההורים משפילים את הילדים, הורים מנשלים את הילדים מצוואות ומנתקים כל קשר פורמלי אתם וזה מאוד כואב.

מיכל עדן: נחמה ציינה את ההתאבדויות שזה באמת מצד קיצוני, אבל לדאבוני ילדים מגיעים אליו.

מיכל עדן: המצב הזה כמו שאני רואה אותו, העיוות הזה הוא תוצאה של הבורות שאוחזת בחברה שלנו.

מיכל עדן: אם חבר כנסת מתבטא בצורה כזאת, כפי שהתבטא הבוקר, ואומר שכולנו חולים, איך אמורה להרגיש אימא שהבן שלה הומו או הבת שלה לסבית?

מיכל עדן: ואיך אמור להרגיש ילד כלפי התבטאויות מן הסוג הזה?

מיכל עדן: אני חייבת לומר לכם מהחוויה האישית שלי שגם עלי אמרו כאלה דברים, גם עלי אמרו שאני נזק, וגם כשרצתי למועצת העיר תל-אביב אמרו שזה רע ושזו בושה ושאסור שתהיה לסבית בעירייה, אבל אותי זה לא הפחיד.

מיכל עדן: במשך כל עשר השנים האלה, ככל שניסו יותר ויותר לדכא, זה רק נתן לי מוטיבציה להיאבק ולהילחם ולהיות מה שאני היום.

מיכל עדן: אני חייבת לומר שבזכות הקהילה שרדתי, בזכות הקהילה היה לי בית.

מיכל עדן: לא בית ביולוגי אבל בית חם, אנשים שהקיפו אותי ואהבו אותי ועודדו אותי להחזיק מעמד והבית הזה הוא עדיין קיים.

מיכל עדן: אני מרגישה שגם הבית הזה מאוד מורגש בעיריית תל-אביב והוא מאוד מאוד חזק.

מיכל עדן: אתם יודעים שהעירייה בתל-אביב תומכת גם כספית ויש תחושה שאנחנו לא לבד.

מיכל עדן: חשוב לי להזכיר את ההוסטל שייפתח לבני נוער שנזרקים לרחוב כדי שחלילה לא ירדו לזנות, שלא יהיו ברחוב כפי שאני הייתי, ואני מקווה שגם בכנסת תהיה לנו נציגות ושנרגיש גם פה בבית במיוחד אל מול ההתבטאויות החריפות של חברי כנסת מסוימים.

יוסף לפיד: כאן הבית שבו נמצא מטעם העם הכוח לשנות דברים שהם פוגעים באושיות אנושיות היהדות.

יוסף לפיד: הם מעמידים את היהדות מחוץ למעגל ההומני.

יוסף לפיד: כאשר אדם חובש כיפה וחרד מדבר ככה על הומוסקסואלים, הוא מכריז שהיהדות היא אנטי הומנית.

יוסף לפיד: אני טוען שהיהדות היא דת הומנית ולכן היהודים צריכים להיות נותני הדרך במאבקים האלה למען מיעוטים והקהילה הזו היא מיעוט.

יוסף לפיד: אני מברך את יעל דיין על כל מה שהיא עושה בנושא זה ואני חושב שצריך לקום לובי חזק ופעיל.

יוסף לפיד: אני רואה את חבר הכנסת ריבלין ואני מברך אותו כי לאנשי ישראל אחת, מרצ ושינוי הרבה יותר קל לשבת כאן מאשר לאיש ליכוד.

יוסף לפיד: אני גם יודע שבשביל חברת הכנסת ג'בארה שהיא ערבייה לשבת כאן זה אולי דורש יותר אומץ לב יותר מאשר כולנו ביחד.

יוסף לפיד: אני חושב שאנחנו צריכים לדאוג לכך שגם במובן של התבטאויות, הכנסת הזו לא תשמש זירה להומופוביה וגם בתחום החקיקה אנחנו נביא לכך שנהיה אחת המדינות המתקדמות והליברליות שקיימות בעולם.

יוסף לפיד: אני מברך אתכם ואני מבקש את סליחת

יוסף לפיד: כם על שאני נאלץ לעזוב עכשיו.

יוסף לפיד: מאוד התרגשתי מהדברים ששמעתי מפי ההורים ואני בטוח שאתם מביאים בשורה שתגיע להורים רבים ותעודד אותם להצטרף למעגל של אלה שיצאו מהארון.

עוזי אבן: לא מספיק שיהיה הוסטל שיוכל לקלוט את הילד בשבוע או בשבועיים הראשונים אחרי שהוא נפלט מן הבית.

עוזי אבן: זה חיוני, אבל זה לא מספיק.

עוזי אבן: הילדים הללו זקוקים לאהבה, הילדים האלה זקוקים לתמיכה, הם זקוקים להכוונה במשך הרבה שנים.

עוזי אבן: הקמת הוסטל לא פוטרת אותנו כקהילה מן הצורך להתמודד עם הבעיה הזאת ויום יום ישנם נערים שנשמט הבסיס שממנו הם פעלו.

עוזי אבן: אנחנו בתור קהילה צריכים לקחת ולהרים את הדגל הזה.

עוזי אבן: אנחנו צריכים למלא את התפקיד של משפחה שהפסיקה לתפקד.

עוזי אבן: כמו שהקמנו את הארגון שדואג לאנשים שנפגעו ממחלת האידס, אני רוצה לראות את הארגונים שלנו מניפים את הדגל הזה עכשיו ואומרים שאנחנו צריכים לדאוג לילדים שלנו כי מישהו אחר לא יעשה זאת במקומנו, לא העירייה ולא הכנסת.

עוזי אבן: תאמינו לי שזה לא קל, אבל תאמינו לי גם שיש מעט דברים שגורמים לכל כך הרבה סיפוק כמו הצלה של נפש אחת בישראל.

ראובן ריבלין: לא באתי לברך.

ראובן ריבלין: ודאי שאני מוחה על כל מי שמקלל.

ראובן ריבלין: אני מקדם אתכם בברכה ביום שאתם רואים בו יום שצריך לציין אותו בבואכם לכנסת.

ראובן ריבלין: אני מכבד אתכם כפי שאני מכבד את ילדיי שהם בעלי נטיות אחרות.

ראובן ריבלין: אני באמת חושב שלבוא ולומר על מישהו שבגלל נטיותיו הוא אדם כפי שהגדיר זאת חבר כנסת שדיבר הבוקר כאן, הוא דבר שאסור שיהיה.

ראובן ריבלין: אני הייתי חושב שהוא צריך להרהר ולפשפש במעשיו כאשר הוא אומר דברים כאלה.

ראובן ריבלין: באתי לומר לכם שלום והיו ברוכים כאשר אתם חושבים שאתם צריכים להתכנס.

ראובן ריבלין: אני באופן אישי בעל נטיות אחרות מהנטיות שלכם ואני גאה מאוד בנטיותיי גם כן, אבל אני מברך כל מי שהוא הורה ואוהב את ילדיו יהיו אשר יהיו, משום שכולנו בני אלוהים וכולנו בעלי אותן נטיות שאלוהים נטע בתוכנו, וכולנו ברוכים יחד לאלוהים.

ראובן ריבלין: אני מברך אתכם על כך שאנחנו לא שונים בכך שאנחנו יודעים לאהוב.

הדר נמיר: הבאתי מקרה אחד מה"קו הלבן" שאירע לפני כמה שנים.

הדר נמיר: בחור שסיפר לאביו, או נודע לאביו שהוא הומוסקסואל והאב אמר לו: או-קיי, אני נועל אותך בחדר עד שאני מוצא פסיכיאטר שיטפל בך.

הדר נמיר: הבחור היה נעול בחדרו שלושה ימים וביום השלישי הוא תלה את עצמו.

הדר נמיר: את המקרה סיפרה אחותו של אותו בחור שצלצלה ל"קו הלבן" ודיברה על המועקה הקשה שהייתה לה סביב מות האח וסביב הקרע הקשה שחל באותה משפחה.

הדר נמיר: לשמחתי אין הרבה סיפורים כאלה או אולי אנחנו לא יודעים על הרבה מקרים כאלה של התאבדות.

הדר נמיר: בארץ יש אמנם איזשהו סירוב ממלכתי להיכנס לעניין ולחקור את התאבדויות בני נוער כשלפחות לפי המחקרים בעולם אנחנו יודעים ששלושים אחוז מהם קורים על רקע של נטייה הומוסקסואלית או בעצם על רקע הפחד מהחברה, הומופוביה מהחברה ובראש ובראשונה מהתא המשפחתי.

הדר נמיר: הדבר לא קל בעיני כי תקופה ארוכה בחיים שלי כלסבית ובחיים שלנו אנחנו פתאום צריכים להיות ההורים של ההורים שלנו ולבוא ולהסביר להם שהם לא אשמים במאומה, ושהם לא עשו דבר רע, ושהחינוך שלהם היה מעולה ומצוין, ושהם נתנו לנו כל מה שהם רק יכלו, וזה לא שמשהו לא בסדר במשפחה או בהם שגרם לנו להיות לסביות והומואים.

הדר נמיר: את התהליך הזה גם אני עברתי במשפחה שלי וזה לא היה תהליך קל, אבל אנחנו עברנו אותו והתקדמנו.

הדר נמיר: אני חושבת שיש שני מקומות שמביאים אנשים לבוא ולדבר כאן כאשר האחד מהם אולי זו החוויה המאוד קשה כפי שתיארה מיכל, שהיא חוויה מחשלת וצר לי שיש חוויה כזו, והחוויה השנייה היא הנכונות של המשפחה להתמודד, כמו שסיפרו ההורים כאן, ולקבל ולאהוב אותנו כפי שאנחנו.

הדר נמיר: אני שמחה כי הוריי גם השנה היו במצעד הגאווה והם מלווים אותי לאורך כל הדרך.

הדר נמיר: לכן עוד הפעם, תודה רבה אימא ואבא שהבאתם אותי עד הלום.

חוה ברנע: יחד אתכם גם אני עברתי איזה מהלך ותהליך של היכרות ושל קשר והבנת הדברים הרבה יותר טוב, אבל אתם צריכים לדעת שזה לוקח זמן.

חוה ברנע: זה איזשהו תהליך שלוקח זמן .

חוה ברנע: בשנים האחרונות עשינו איזשהו שינוי ואיזושהי התקדמות, אמנם היא לא מספיקה אבל הנושא הוא הרבה פחות טאבו והרבה יותר פתוח.

חוה ברנע: זה נושא שמותר לדבר עליו ונערכים ימי עיון והשתלמויות - נכון שלא מספיק – במערכת החינוך.

חוה ברנע: הוצאנו חוברת שאני כל כך מתפארת בה ובקרוב נוציא מהדורה נוספת שלה ונרחיב את הפרקים שחסרים בה.

חוה ברנע: המורים הם חלק מהעם.

חוה ברנע: אני יושבת וחושבת איך אנחנו מטילים על מערכת החינוך לפעמים יותר ממה שהיא יכולה לקחת על עצמה, המון אחריות כשאנחנו מצפים שמערכת החינוך היא זאת שבאמת תשנה עמדות, תסיר הומופוביה ותביא להתקדמות אצל ילדים.

חוה ברנע: אני יודעת שילדים הם הרבה יותר פתוחים לקבל עמדות ודעות, אבל אנחנו צריכים לעבוד עם אנשי החינוך.

חוה ברנע: כל עזרה תתקבל בברכה כי אנחנו יחד.

חוה ברנע: האנשים, ההורים, חברי הקהילה, הקהל ואנשי החינוך, ובמיוחד אם אתם אנשי חינוך, אנחנו בטח יחד, או אנשים שעובדים במכללות זה עוד יותר חשוב ויותר טוב.

חוה ברנע: אנחנו הולכים בעניין הזה יחד.

חוה ברנע: דובר כאן על מחקר ונאמר כאילו יש איזושהי התנגדות ממלכתית ואני רשמתי לעצמי להתייחס לזה.

חוה ברנע: משרד החינוך לא עורך מחקרים.

חוה ברנע: מי שעורך מחקרים אלה באמת האוניברסיטאות.

חוה ברנע: אני הפניתי ממש לאחרונה לדוקטור עדי בן-ארי אדם מהקהילה שפנה אלי בנושא הורות וביקש שייעשה מחקר בנושא והיא שמחה כשחיברתי ביניהם.

חוה ברנע: זאת אומרת, יש גופים באקדמיה שמאוד רוצים לחקור את הנושא מהיבטים שונים וצריך רק לעשות את החיבור ואת הקשר כי זה נושא שהוא באמת נושא חשוב.

יעל דיין: אני מקווה שעוד נושא יזכה לטיפול – אמנם הוא לא תלוי כל כך במשרד החינוך – וזה הנושא של הדרכה בבתי-הספר.

יעל דיין: כלומר, אנשים מהקהילה שבאים לכיתות הגבוהות בבית-הספר התיכון וזה צריך להיות בהסכמת מנהלי בתי-הספר או ועדי ההורים ולא תמיד ניתנת הסכמה כזו.

יעל דיין: לדעתי ככל שירבו בזה, כן יגדל הביקוש וזה דבר שיותר ויותר בתי-ספר לא לוקחים את הדרך הקלה שהיא אומרת עזבו אותנו מזה, אני לא נגד, אבל אני גם לא מוכן לתת חומרים כאילו מעודדים.

חוסניה ג'בארה: אני מאחלת לכם יום שמח, תודה לכם והרבה הצלחה.

יוסף יצחק פריצקי: הבעיה היא יותר מסתבכת ופה אנחנו ננסה לעשות עד כמה שיותר שעה שדנים הן במערכת החינוך והן בעיקר במערכת של הטיפול בעבודה הקהילתית.

יוסף יצחק פריצקי: כולם יודעים מי שר העבודה והרווחה נכון לשעה זו, כולם יודעים כתוצאה מכך איזה פקידים הוא ממנה והם אלה שמטפלים במצוקותיהם של אנשים וכאן תוארו מצוקות שמישהו צריך לשמוע אותן, כולם יודעים איזה עמותות מקבלות מימון מן המדינה ואיזה עמותות לא מקבלות מימון מן המדינה וכולי.

יוסף יצחק פריצקי: אנחנו נעשה את כל שביכולתנו.

יוסף יצחק פריצקי: אם נהיה הגונים כלפיכם, והגינות היא המידה הנכונה ביותר, אנחנו לא יכולים להיות אנשים מלאי בשורה.

יוסף יצחק פריצקי: המצב בכנסת היום לא מי יודע מה טוב ואני מאוד נזהר ובורר במילותי.

יוסף יצחק פריצקי: זה לא מרפה את ידינו להמשיך ולעבוד בשבילכם בהמשך.

יוסף יצחק פריצקי: תרגישו חופשיים לטלפן, לבקש, לכתוב, להציע הצעות חוק ואנחנו ננסה לקדם אותן.

יוסף יצחק פריצקי: שוב, תודה רבה שבאתם.

דבורה לוז: דבר שני באותו הקשר.

דבורה לוז: אני קוראת לראש עיריית חיפה, אני קוראת לראש עיריית ירושלים שייקחו דוגמה ושיהיה להם אומץ.

דבורה לוז: חבר הכנסת ריבלין אמר שהוא גאה בנטייתו המינית.

דבורה לוז: אני לא, אני לא גאה בנטייתי המינית, אני לא גאה בנטייתו המינית של הבן שלי ההומו, אני חושבת שגאווה זה לא עניין של להיות גאה, גאווה פירושו לא להתבייש.

דבורה לוז: כמו שריבלין לא מתבייש בזה שהוא נשוי לאישה, אני לא מתביישת בזה שהבן שלי נשוי לגבר.

דבורה לוז: הרבה מאוד אנשים לא מבינים את הדבר הזה והרבה מאוד אנשים באים אלינו בטענות ואומרים מה אתם מתגאים.

דבורה לוז: אני רוצה שיבינו שגאווה זה פשוט להגיד אני יהודי, או-קיי, אני יהודי, אני לא מתבייש בזה, אני הומו, אני לא מתבייש בזה.

דבורה לוז: זה מאוד חשוב כי הרבה מתקיפים אותנו בנושא הזה.

דבורה לוז: אני קוראת להורים בואו למצעד הגאווה שהוא מצעד הזדהות עם הילדים שלנו.

דבורה לוז: זה מאוד חשוב.

דבורה לוז: מי שרוצה לשמוע על זה, יפנה אלינו.

אברהם פורז: הכנסת היא גוף מאוד ליברלי אלא שהיא מגיעה למאבק מול אדם.

אברהם פורז: הכנסת הצליחה לפני מספר שנים בתקופה שיושב-ראש ועדת החוקה חוק ומשפט היה איש מפד"ל לקצר את תקופת המעצר שהמשטרה יכולה לעצור מישהו מבלי להביאו בפני שופט, והכנסת מעבירה כל מיני חוקים שמחמירה את הענישה על פגיעה בקטינים, אבל מתי הכל נעצר, מתי הגישה הליברלית הזאת נעצרת?

אברהם פורז: ברגע שהיא מגיעה להתנגשות עם אדם.

אברהם פורז: אז בדרך כלל בכל קואליציה, גם כשראש הממשלה הוא חילוני – וזה לא משנה אם זה הליכוד או העבודה – פתאום יש פרטנר דתי בקואליציה והפרטנר הדתי מטיל וטו וכאן הכל נופל.

אברהם פורז: בעצם השאלה היא איך פותרים את המשוואה הזאת.

אברהם פורז: להערכתי אם תהיה קואליציה בלי שותפות של מפלגות דתיות, ראש-הממשלה ומפלגות הקואליציה – גם אם היא תהיה מאוד צרה ומאוד מצומצמת – יהיו משוחררים מהאיום הזה, ובהיותם משוחררים מהאיום הזה אפשר יהיה להסדיר כאן חקיקה במגוון רחב של נושאים ולא רק להיאנח ולומר שאי-אפשר.

אברהם פורז: זה כמו אל תגידו יום יבוא אלא העבירו את היום.

אברהם פורז: אפשר גם בכנסת הנוכחית בקונסטלציה אחרת לגרום למצב שיהיה אפשר להעביר חקיקה שמשרתת אינטרסים חשובים והיא מתנגשת עם אינטרסים דתיים.

אברהם פורז: אינטרסים דתיים, זה לא אומר שאני רוצה לחייב אדם דתי לנהוג כפי שאני רוצה, אבל גם הוא לא יכול לכפות עלינו להתנהג לפי דרכו.

אברהם פורז: זה ניתן וזה אפשרי וזה כנראה יותר קרוב ממה שאנחנו חושבים אלא אם כן ראש-הממשלה הנוכחי יחליט להתמיד בברית עם ש"ס ואז העסק שוב יידחה.

נעמי חזן: אני מצטרפת כבר שנה שמינית לאירועי יום הגאווה ואני עושה זאת בשמחה.

נעמי חזן: אני חושבת שמשנה לשנה ברור שהשגנו דבר אחד וזה לגיטימציה לנושא שזה הישג לא קטן במדינת ישראל.

נעמי חזן: אני חושבת שצריך להמשיך הלאה גם בכיוון ששמעתי מעמיתיי ומחבריי וזה בנושא עיגון הזכויות של הומוסקסואלים ולסביות גם בחקיקה.

נעמי חזן: שמעתי גם את הצפי המאוד פסימי של כמה מחבריי ואני מוכרחה להודות שאני לא לגמרי שותפה לזה.

נעמי חזן: בשבוע שעבר העברתי בקריאה טרומית תיקון לחוק הנזיקין בנושא ידועים בציבור שעוסק באפשרות של ידועים/ידועות בציבור לקבל כספים בגין תאונות דרכים של בני/בנות זוגם.

נעמי חזן: משום הפסיקה בנושא הזה, אני רואה שזה חל על כל ידוע וידועה בציבור.

נעמי חזן: זה תיקון חשוב.

נעמי חזן: בין המאבקים שהיו לי עכשיו בוועדת הכנסת, החוק הזה יעבור לטיפולה של ועדת החוקה חוק ומשפט ואני מקווה מאוד שלפחות בתחום הנזיקין לגבי תאונות דרכים נוכל לבשר בקרוב על התקדמות חקיקתית משמעותית שחלה לגבי חברי הקהילה.

נעמי חזן: אני חושבת שזו הדרך ללכת בה.

נעמי חזן: אפשר להתקדם בשקט בחקיקה בנושאים מאוד מאוד חשובים.

נעמי חזן: יש לי הצעת חוק ששותפה לי בה גם יעל דיין בנושא חוק האימוץ ואנחנו מקווים גם לקדם את החקיקה הזאת.

נעמי חזן: אני חושבת שאם מצליחים לתמרן גם בכנסת המאוד קשה הזאת, אפשר להגיע להישגים.

נעמי חזן: אני רוצה להודות לארגונים השונים על כל התמיכה בעבודת החקיקה ועבודת הלובי משום שבלעדיכם אי-אפשר היה לקדם את הנושאים שלפי דעתי חשובים לכולנו כי זכויות הפרט הן זכויות אדם ומי שלא הבין את זה, לא הבין דבר.

רותי קדים: אני שמחה לשמוע שיש תגובה מתוך הבית הזה ומתוך הקהילה לכל התגובות שהן לכאורה תגובות יהודיות שמתייחסות לאנטי מוסריות שלנו ולאנטי יהודיות שלנו.

רותי קדים: גם אנחנו בית יהודי ואנחנו צריכים לעמוד על זה שגם לנו יש זכות לפרש את הטקסטים וגם לנו יש מוסר וערכים ואנחנו עושים כמיטב יכולתנו כמו כולם.

רותי קדים: אני רוצה להודות לקהילה על כל התמיכה והאהדה שקיבלנו.

רותי קדים: כמובן שמחנו לזכות ושמחנו על פסק-הדין אבל יותר מזה שמחנו על כל הטלפונים, הפקסים והאי-מיילים שהודו לנו על מה שעשינו ועל האומץ שגילינו.

רותי קדים: זה היה פשוט נהדר לקבל את כל התגובות האלה וזה באמת מחזק ונותן תחושה שנעשה משהו.

רותי קדים: יותר מזה, מבחינת הקונצנזוס הישראלי, בחדשות אפילו אמרו ניקול ורותי שנישאו בקליפורניה, והרי עשינו חתונה יהודית קונסרבטיבית אבל זה לא נחשב וזה לא חוקי בשום מקום ולא מוכר בשום מקום, אבל במדינת ישראל כל עם ישראל שמע שאכן רותי וניקול נשואות.

רותי קדים: אני חושבת שיש כאן איזושהי תזוזה בשינוי הקונצנזוס הישראלי כך שלסביות יכולות להקים בית ויכולות להקים משפחה, הן נשואות, יש להן ילדים ויש שתי אימהות.

רונן דורון: אני לא נואם גדול ואני לא פוליטיקאי ואין לי גם יומרות, וכדי שזה לא יישמע חלילה מסחרי אני אנסה לומר רק בגדול.

רונן דורון: אני אחד מהבעלים של אתר האינטרנט שנקרא GAY WAY.

רונן דורון: האתר הזה הוא אתר שפונה לכל הקהילה ההומו-לסבית הישראלית ודווקא במקום הזה, דווקא באינטרנט מסתבר שאנשי הארון מוצאים מפלט.

רונן דורון: אם אנחנו מדברים על יוזמה ברוכה של האגודה, עיתון "זמן ורוד" שהוא עיתון מדהים, דרש המון אומץ להפיק אותו ולעשות אותו והוא דורש המון משאבים והמון מתנדבים, העיתון הזה מגיע היום לבערך 12 אלף איש.

רונן דורון: למה?

רונן דורון: כי אין תקציבים.

רונן דורון: למה?

רונן דורון: כי אין כוח אדם.

רונן דורון: הכל מסתובב סביב אותו עניין.

רונן דורון: האנשים שהם אנשי הארון הם דווקא אנשים בדרך כלל לא התל-אביבים, כי התל-אביבים הולכים אפילו מחובקים ברחוב דיזינגוף ואין בעיה.

רונן דורון: אבל כשאני לוקח אותו הצידה טיפה, לפריפריה, דווקא שם יש את הבעיה.

רונן דורון: לפריפריה אנחנו לא מגיעים.

רונן דורון: מה שעכשיו קורה בכנסת ואנחנו רואים ומצלמים אותנו לטלוויזיה וזה הכל טוב ויפה, לפריפריה בדרך כלל זה לא מגיע.

רונן דורון: האינטרנט שהוא העתיד גם כן מגיע לפריפריה.

רונן דורון: אני יכול לומר לכם מספר שהוא מספר מדויק אחד לאחד.

רונן דורון: שמונים אלף איש היו בחודש האחרון באתר GAY WAY.

רונן דורון: אני לא יודע מה זה אומר לכם אבל לי זה אומר שיש לקהילה הזו המון המון אנשים, המון המון כוח, המון המון רצון לעשות, לתרום, לדעת ולהיות חופשיים.

רונן דורון: אני אספר מקרה קצר אם אנחנו מדברים על זכויות של ידועים בציבור.

רונן דורון: אני עברתי תאונת דרכים לפני כשנתיים.

רונן דורון: כשעברתי את תאונת הדרכים חברה שהיא בסך הכל ידידה, היא מכירה אותי מהעבודה ותו לא, היא יכלה להיכנס לחדר המיון ולהגיד אני החברה שלו והכניסו אותה.

רונן דורון: החבר שלי שהוא גר אתי שלוש שנים, חולק אתי את אותו חשבון בנק וגם זה באיזושהי דרך עקיפה כי לא נותנים לעשות את זה, מנהל אתי משק בית משותף, הוא לא יכול היה להיכנס לבית-החולים.

רונן דורון: הוא לא יכול היה להיכנס לבית-החולים ולומר שהוא החבר שלי ולכן הוא רוצה להיכנס.

רונן דורון: הוא ניסה ולא נתנו לו.

רונן דורון: אנחנו בסך הכל קומץ של אנשים עם המון רצון טוב שמייצגים קהילה ענקית שאפילו אין לנו מושג עד כמה היא גדולה.

רונן דורון: המחקרים מדברים על עשרה אחוז ואני חושב שמדובר על הרבה יותר.

רונן דורון: קהילת הגולשים בערך היא בסך הכל 500 או 600 אלף איש, שמונים אלף איש מתוכם הם הומואים או לסביות, זה אומר משהו על גודל הקהילה הזו.

רונן דורון: אני מקווה שהרבה אנשים ימצאו את האומץ לאחר העניין הזה להגיע ב23- בחודש למצעד הגאווה בתל-אביב ולייצג את הקהילה בגאון.

טניה ליפשיץ: הדבר הראשון שאני רוצה לומר הוא בקשר לחקיקה.

טניה ליפשיץ: אחד הדברים החשובים והראשונים שקרו בחקיקה, צריך להודות על כך לפרופסור עוזי אבן.

טניה ליפשיץ: הבת שלי בעזרתה של עירה עדן והאגודה לזכויות האזרח העבירו חקיקה בקשר לשוויון בהפריה וקיבלו לפני כשלושת-רבעי שנה אפוטרופסות הדדית על ילדים וזו פעם ראשונה שהכירו בבני זוג חד-מיניים במשפחה.

טניה ליפשיץ: הן ממשיכות בדרך, אבל צריך לחכות בסבלנות.

טניה ליפשיץ: בתחילת הדרך חברתי לדבורה ולעוד שתי אמהות שאינן כבר וייסדנו את תהילה בתל-אביב ולפני שלוש-ארבע שנים ייסדתי אני יחד עם חברתי חנה ארנן קבוצת תמיכה בירושלים כשאף פעם לא חשבנו שנגיע לזה ואנחנו פועלות באופן קבוע כשלקבוצה הזו באים הרבה הורים וכל הזמן מצטרפים הורים חדשים.

טניה ליפשיץ: הפעילות התנהלה בהתחלה בבתים פרטיים ועכשיו מתנהל הבית הפתוח ואנחנו מקבלות הרבה מאוד פניות ועוזרות להרבה מאוד הורים.

קולט אביטל: אני אישית רציתי לברך את יעל על עבודה עיקשת במשך כל כך הרבה שנים, עבודה שהיא לא תמיד פופולרית ומזמינה הרבה מאוד לחצים.

קולט אביטל: אנחנו מנסים ככל הניתן לקדם חקיקה בתחומים שכולם נוגעים לזכויות האדם ומעניין, כפי שאתם שמעתם, שדווקא בכל אותם התחומים, כלל בחוק מאוד בסיסי על שוויון האישה, אנחנו נתקלים או נתקלנו באותם סוגי התנגדויות.

קולט אביטל: זה לא אומר שנרים ידיים.

קולט אביטל: אני רוצה להצטרף דווקא לדבריה של נעמי חזן כי אם אנחנו חיים ברוב שאנחנו עדים לו היום בכנסת ואם את המפה הפוליטית הזו לא נוכל לשנות, אני מאמינה שבמסגרת החוק הקיים, במסגרת אותם הסעיפים שניתן לפרש אותם פירוש רחב יותר אפשר לתמרן.

קולט אביטל: כל עוד זהו הרוב שקיים בבית הזה, אני אישית אצטרף לכל אלה שיעלו הצעות חוק שיאפשרו לנו בשקט לקדם את החקיקה ואני מקווה שאולי לקראת הכנסת הבאה נזכה לרוב אחר או לממשלה אחרת שתאפשר לנו לעבוד בצורה יותר נמרצת.

קולט אביטל: בינתיים אני מצטרפת לחברים ומחזקת את ידיכם.

אבשלום וילן: אני בכלל מחכה ליום בו לא יצטרכו לעשות לא שבוע גאווה ולא יום גאווה ולא ממש לצאת מהארון אלא שיהיו אלה זכויות אלמנטריות לגיטימיות שמובנות מאליהן ולא צריך יהיה לנהל מאבקים אדירים על עצם הלגיטימיות להעלות את הזכות.

אבשלום וילן: אולי הדבר הכי דומיננטי הוא באמת הנושא של הזכות להורות שהיא זכות יסוד אלמנטרית ואני חושב שאנחנו צריכים להיאבק את המאבק גם ברמה האישית וגם ברמה הפוליטית של עצם הלגיטימיות של דבר כל כך אלמנטרי.

אבשלום וילן: הייתה לנו דוגמה בימים האחרונים בכנסת וראינו מול מה אנחנו נאבקים.

אבשלום וילן: חבר כנסת נסים זאב דיבר על וירוסים.

אבשלום וילן: הרי הוא נגוע בווירוס הקשה ביותר וזה הווירוס של הגזענות.

אבשלום וילן: האדם הזה גזען כלפי כל מי ששונה.

אבשלום וילן: אני שמח שגם לכנס הזה הגיעו גם אנשים מהליכוד.

אבשלום וילן: הבעיה שלנו היא להיאבק נגד כל גלויי הגזענות כלפי כל מה שהוא שונה ואחר.

אבשלום וילן: יש לנו פה לצערי מפלגות דתיות שלא מוכנות לקבל את הלגיטימיות של הדברים האלמנטריים ביותר ואני לא מחפש על רקע של הימים האחרונים לחדד אתם את הוויכוחים, אבל אני כן מחפש לחדד את הלגיטימיות של התביעה שלנו לזכויות אזרח אלמנטריות וכשם שאני מכבד את זכותם לחיות על-פי רצונם ועל-פי דרכם, אני דורש את אותה הדדיות גם מהם.

אבשלום וילן: כשאני משווה מה היה לפני עשר שנים עם מה שקורה היום, ואני מסתכל על העולם המערבי, וישראל היא חברה מערבית ותהיה חברה מערבית מתקדמת, בסך הכל הכיוון הוא נכון.

אבשלום וילן: אנחנו נצטרך להתגבר על הרבה מאוד מכשולים אבל לא רק מכשולים אלא חושך, גזענות, פחדים, ואני חושב שהכיוון הוא באמת – ואני רוצה לברך את יעל דיין שכבר כמה שנים טובות עוסקת בנושא הזה – ברמה הפרלמנטרית בגיבוש לובי פוליטי כזה שכל חבר כנסת שיצביע נגד זכויות האזרח הלגיטימיות הללו פשוט יצטרך להתבייש ותרעד לו היד.

אבשלום וילן: אם נגיע לזה, עשינו את העבודה.

דינה מאיר: רציתי להמשיך בדבריו של רונן דורון.

דינה מאיר: מרגע שהגענו לכאן חשבתי שחשוב לדבר על זה.

דינה מאיר: בחברה הישראלית כמו בכל חברה יש אלפים של אנשים הומוסקסואליים שהם בעצם עדיין בארונות והם לא מעיזים לצאת.

דינה מאיר: הייתי רוצה שנמצא איזו דרך, אם על-ידי פרסום מודעות בעיתון – לא קומו וצאו מהארון – משהו שייתן להם תחושה שיש מי שיתמוך בהם, שידעו שהם לא לבד.

דינה מאיר: ככל שיהיו יותר אנשים פתוחים לזה, כך ייטב לאלה שכבר עשו את הצעד הזה.

דינה מאיר: כל מה שנעשה עד היום הוא נהדר, אבל הייתי רוצה שיהיה משהו הלאה, משהו מעשי מאוד.

דינה מאיר: צריך לשבת ולחשוב איך לעשות את זה, איך לגרום לעוד הרבה אנשים שיצאו מהארונות.

דינה מאיר: ככל שיהיו יותר רבים, כך יהיה יותר טוב לכמות הדי קטנה שיצאה עד היום מהארון.

יעל דיין: יש בינינו תמיד ויכוח, גם בין היושבים כאן, בנושא של היציאה מן הארון והמציאות עושה יותר מאשר כל מאמץ חיצוני כי אין לנו מגמות להוציא מישהו מהארון כי הפגיעה והנזק שם הם גדולים מאוד.

יעל דיין: אנחנו רואים שככל שהקהילה מתחזקת והתמיכה של הסטרייטים בה הולכת ומתחזקת, אף אחד לא צריך לגיטימציה, זה ביטוי של הומופובים לתת לגיטימציה, לגיטימציה קיימת בתוקף היות האנשים בני אדם ואלה הן זכויות טבעיות, אבל אני חושבת שהתהליך גם בארץ הוא תהליך של יציאה מהארון.

יעל דיין: הרבה תלוי גם בהורים, הרבה תלוי ביחס של ההורים כי לצאת מהארון בידיעה שאותו נער או נערה ימצאו את עצמם ברחוב אחר-כך זה עוד קושי נוסף לגבי צעירים.

יעל דיין: זאת אומרת, הגישה של המשפחה היא חשובה כמו הגישה של הסביבה.

יעל דיין: הקרנת סרט.

ענת מאור: אימא שלי זיכרונה לברכה הייתה אישה חכמה ולימדה אותי שתמיד צריך לראות את חצי הכוס המלאה ולא רק את חצי הכוס הריקה.

ענת מאור: אני חושבת שבזכות

ענת מאור: כם החברה הישראלית עשתה צעד אדיר קדימה.

ענת מאור: כשאני רואה תוכנית אירועים כזו בחיפה ובתל-אביב וסרט כזה, אני רואה שנעשה צעד קדימה.

ענת מאור: כל נער ונערה וכל אחד שעדיין אין לו את האומץ, צריך לעזור לו ואנחנו לרשותכם.

אייל גרוס: ראשית כל, נקודה שצריך לשים עליה את הדגש זה לא רק חוקים שיש בהם אפליה אלא לציין ששוויון בקיום של חוקים ובוודאי יש חוקים שמתקנים אותם כך שיהיו שווים, או יש פסיקות שהן עדיין לא מספיקות ולכן האג'נדה שלנו היא לא רק משפטית אלא ציבורית חינוכית, מכיוון שלמרות שיש כל מיני קשיים כמו נושא העבודה, נושא הצבא, הגענו לחוקים שוויוניים אבל עדיין לא כולם מנצלים את השוויון הזה ולא כולם מודעים לזכויות שלהם מה עוד שלפעמים ישנו הפחד לעמוד ולדרוש את הזכויות, הפחד של הארון שעדיין שם.

אייל גרוס: לכן חשוב מאוד להשיג את השוויון בדרך הזו של החוקים ולדאוג לכל הנושא של מודעות וחינוך כדי שאנשים יתגברו על כל הפחדים וידרשו את הזכויות שלהם.

אייל גרוס: דבר שני שצריך לשים עליו את הדגש היא העובדה שלפעמים לא מספיק אותו שוויון פורמלי.

אייל גרוס: יעל דיין ציינה בצדק את ההתקדמות שהייתה במשרד הפנים אבל זו דוגמה לשוויון פורמלי שהוא עדיין לא מספיק, הזכויות שמשרד הפנים נותן לדבריו הן כמו זכויות של ידועים בציבור, אבל מכיוון שבני זוג מאותו מין לא יכולים להינשא, כאן ישנה אפליה מול זוגות שהם נשואים זה לזה ואנחנו בעצם דורשים שוויון מהותי של השוואה לזכויות של זוגות שהם נשואים זה לזה ועל דברים אלה אנחנו צריכים להיאבק.

אייל גרוס: נורא מוזר בעיני שאנחנו כמעט התרגלנו שחברי הכנסת הדתיים אומרים כל מיני דברים, הם אומרים שמדובר במחלה, ואומרים שהם כך מבינים את היהדות ואנחנו לא מבינים כך את היהדות.

אייל גרוס: אני רוצה לומר שאין שום קשר ליהדות.

אייל גרוס: זה שאומרים שהומוסקסואליות היא מחלה, זה דבר שהומצא ברפואה הפסיכיאטרית במאה ה19-18- אבל בהליך הרפואה המודרנית אין שום קשר ליהדות ואני מאוד שמח שחברי הכנסת החרדים עכשיו הגיעו למה שהרפואה חשבה במאה ה18- ואני מקווה שהם יגיעו לרפואה של המאה ה21- בקרוב.

יעל דיין: אני רוצה לומר שחלק מהנושאים שמופיעים כאן הוגשו כהצעות חוק ונפלו, אבל זאת דרכם של הרבה מאוד חוקים ולא רק בנושא הספציפי הזה.

יעל דיין: ענת ואני מכירות את ההיסטוריה הארוכה של חוקים שעשרים שנה קמים ונופלים וחוזר חלילה.

יעל דיין: כל הנושאים שקשורים במעמד האישה, שקשורים אפילו בתיקון לחוק ההפלות, הם נופלים ואז במשך ששה חודשים אנחנו מנועים מלהעלות אותו שוב.

יעל דיין: כאן יש חוקים אבל אנחנו מאוד זהירים.

יעל דיין: אני היום לא מעלה חוק אם אני לא יודעת שיש לו רוב לקריאה טרומית, כי אז במשך ששה חודשים אני מנועה מלהעלות אותו.

יעל דיין: יש לנו כמה חוקים שהיו על הסף, אבל משכתי אותם כדי להעלות אותם במועד אחר.

יעל דיין: אני שוב רוצה להודות לכם.

יעל דיין: אני רוצה לציין שאמנם אנחנו מתוקשרים היטב ביום הגאווה ולא רק בגלל הדברים המסיטים שנאמרו על-ידי קבוצה מתוך הבית הזה, אלא אנחנו מתוקשרים היטב בגלל השותפות אתכם, בגלל שאתם באים, בגלל שיש עניין בהישגים של הקהילה הזו, ביחסי הגומלין בין הכנסת והקהילה.

יעל דיין: בין יום גאווה אחד לשני הוועדה יושבת והאגודה יודעת את זה, אנחנו מעלים נושאים לדיון בצורה ממשית ונקודתית וזה לא משנה אם זה משרד הפנים או נושא הומוסקסואליות בקרב חבר העמים לשעבר שזו אוכלוסייה ענקית עם בעייתיות מאוד עמוקה בכל הגילאים.

יעל דיין: כתוצאה מכך יש התייחסות של חברי הכנסת שמייצגים את העלייה הרוסית.

יעל דיין: במשך הזמן עלו כאן נושאים שונים כמו ההוסטל, העניין של היחסים עם המשטרה, מה קורה בגן החשמל, מה קורה לרוסים שנזרקים מהבית ומגיעים לגן החשמל, מי אוסף אותם, מי אחראי להם וכולי.

יעל דיין: אנחנו מודעים לא רק לכותרות ולא רק לעניין של החקיקה.

יעל דיין: יש שאלות קשות מאוד ועדיין לא הזכרתי את העניין של הבי-סקסואלים והטרנס-סקסואלים שזו חבילה בפני עצמה, בעיות שחוזרות ועולות בצבא למרות שהתקנון שונה והכל כאילו בסדר.

יעל דיין: אני מזכירה את הדברים האלה כי הוועדה ודלתותיה ותשומת הלב של החברים בה פתוחות כל הזמן.

יעל דיין: כשעולה בקשה להביא נושא מסוים, בין אם זה נושא לחגיגה כמו הבג"ץ של שתי האמהות, או שזה נושא קשה שאנחנו נתקלים בבעיות מצד השלטונות או אפילו בינינו לבין עצמנו, הוא מובא אלינו.

יעל דיין: תודה רבה להורים ותודה רבה לסבתות שנכחו כאן.

יעל דיין: היו כאן הרבה חברי כנסת והייתי אומרת שהם היו רבים יותר משהיו בשנים עברו.

יעל דיין: גם הגיוון וגם הנוכחות שלהם מראה על העניין האמיתי שיש להם בנושאים שמועלים כאן ואני מודה להם בשמכם ולכם בשמם.

יעל דיין: תודה רבה.