הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 66, 2000-05-24 09:00

יעל דיין: בשם הוועדה אני מבקשת לברך על יציאת צה"ל מלבנון.

יעל דיין: בשם הוועדה שלנו אני מבקשת במיוחד להזכיר את חלקה של תנועת ארבע אמהות שפעלה במשך התקופה הקשה, תקופה של שנים, שקדמה ליציאה מלבנון.

יעל דיין: האמהות נטלו תפקיד מאוד חשוב, למרות שהחלפנו במשך הזמן את השם ואמרנו שאמהות זה גם הורים וכמובן גם אבות, ואכן לתנועה עצמה של ארבע אמהות היו שותפים הרבה גברים ואבות.

יעל דיין: צפינו בתמונות השמחות – ואני לא מדברת כרגע על הבעיה הספציפית של צד"ל – של היציאה עצמה והפינוי של רצועת הביטחון היה מאוד מסודר.

יעל דיין: אני חושבת שעם כל הרגשות המעורבים, יש לנו כאן סיום שאולי הוא רק התחלה, אבל דבר שיש לברך עליו.

יעל דיין: כמובן שכמו שאר ועדות הכנסת והכנסת כולה אנחנו בהזדהות מלאה עם תושבי קו העימות ומקווים שהקו יפסיק להיות קו עימות.

יעל דיין: כדאי לציין שהוועדה הייתה בקשר וקיימה ישיבה ומגעים אחרים עם אנשים מקו העימות לבחינת הבעיות הספציפיות של נשים כתוצאה מהמצב שהיה, מהמתחים, מהחרדות, וכהכנה שמתבקשת למצב החדש.

יעל דיין: לסדר היום.

יעל דיין: החוק שלפנינו הוא החוק הקצר ביותר מבחינת זמן ועדה והתעמקות בו שהונח בפני הוועדה הזאת ולמעט חוק אחד שהיה חוק ממשלתי, זה החוק היחיד שמגיע אלינו ללא התנגדות ממשלה.

יעל דיין: לפיכך אנחנו לא נכנסים כאן למאבק אדירים ואם אפשר נביא את הצעת החוק כבר בשבוע הבא לקריאה ראשונה ולהכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יעל דיין: אני מודה לחבר הכנסת דני נווה.

יעל דיין: עד עכשיו נמנענו ביודעין מלהיכנס לתחום חקיקה של דיני עבודה, גם אם הם נגעו ישירות בנשים, וזאת מתוך איזושהי הסכמה עם ועדת העבודה והרווחה.

יעל דיין: הסכמה זו הופרה לחלוטין בלי קשר לדיני עבודה כאשר נכון לאתמול ובהליך מתמשך ועדת העבודה והרווחה, בתמיכה של חברי כנסת מסיעות שונות, מנסה – ועד אתמול די הצליחה – ליטול מאתנו את הטיפול בכל נושא בריאות נשים, נושא בו אנחנו עוסקים שמונה שנים מאז הקמת הוועדה ואנחנו עוסקים בו בהצלחה ובצורה מאוד מגוונת, מאוד יסודית ומאוד עמוקה.

יעל דיין: אתמול ועדת הכנסת לא אישרה תוספת לתקנות שמוסיפה למנדטים של הוועדה שלנו את נושא בריאות הנשים, אבל אנחנו נמשיך לעסוק בזה כי הנימוקים שנשמעו, יושבות כאן כמה נשים שיודעות שמעמד האישה זה גם בריאות נשים כפי שזה גם אלימות כלפי נשים ואין ארגון נשים בארץ ובעולם שזה לא במרכז הנושאים שלו.

יעל דיין: כאן הגיעו לדרגה – וזו הישיבה שמתקיימת אחרי הישיבה של אתמול ולכן אני רוצה שזה ייכנס לפרוטוקול – שפעם ראשונה ועדה אחת מטילה וטו על עיסוק בנושא על ועדה אחרת.

יעל דיין: כלומר, פסלו לנו למשל סיור למרכז סרטן השד בבאר-שבע משום שזה לא ענייננו.

יעל דיין: אני עדיין לא מוציאה את זה למה שנקרא מאבק ציבורי, אבל ננסה בעזרת המפלגות בבית ויושב-ראש הכנסת לפחות להשאיר את המצב הקיים בו אנחנו עוסקים בנושאים האלה גם בלי תיקון בתקנון.

יעל דיין: ודאי לא נקבל איסור עיסוק בנושאים שהם במהות הנושאים שמותר לנו לעסוק בהם.

יעל דיין: החוק שלפנינו הוא תיקון שלמעשה מגביל את היכולת של פיטורי אישה בהריון לאחרי התקופה של 45 יום כשהיא חזרה לעבודה אחרי הלידה.

יעל דיין: אם המעסיק רוצה לפטר את העובדת, אם יש לו עילת פיטורים, שלא ינצל את ה45- ימים האלה ובתוכם כבר ייתן הודעת פיטורים, כך שה45- יום האלה, בתוכם כבר ייכללו הימים שהוא חייב להודיע על פיטורים.

יעל דיין: כלומר, ספירה - במקרה שאנחנו לא שמחים שיקרה בכלל - לא תתחיל אלא לאחר 45 הימים שהיא זכאית להם.

יעל דיין: זה מאריך את הזמן.

יעל דיין: זה מונע מצב שיכול להיות שאישה חזרה אחרי לידה, קיבלה הודעת פיטורים, ספרו את הימים וביום ה46- היא הולכת הביתה.

דני נוה: אני רוצה לומר מילה אחת לגבי הנושא של הסמכויות.

דני נוה: אני חושב שיש פה בעיה בכנסת בכל מה שנוגע לא רק לוועדה הזאת.

דני נוה: יש למשל ועדה נוספת מקבילה שעוסקת בנושא שלום הילד, ועדה שאני חבר בה, שהיא עדיין יותר מאחור לעומת הוועדה הזאת בכל מה שנוגע לסמכויותיה ויש עדיין מה לעשות גם בנושא הזה.

דני נוה: אני חושב שלמשל כשמדברים לא רק על בריאות נשים אלא בכל מה שנוגע לשירותי הרווחה, בסופו של דבר הוועדות שמחליטות למשל איזה תקציב יוקצה למרכזי אלימות במשפחה – זאת לא הוועדה הזאת ולא הוועדה לקידום מעמד הילד אלא יותר ועדת הכספים עם מעורבות של ועדת העבודה והרווחה.

דני נוה: אני מבין שלקראת הדיונים בתקציב הוקמה ועדת משנה.

דני נוה: לגופו של החוק.

דני נוה: כפי שהזכירה היושבת-ראש, אכן החוק הזה בא לסתום איזושהי פרצה קטנה.

דני נוה: אמנם החוק אוסר היום פיטורי אישה במהלך 45 יום שלאחר חזרתה של העובדת לעבודתה, אבל היא לא מונעת את מתן הודעת הפיטורים תוך כדי 45 הימים.

דני נוה: אז יכול להיווצר מצב שביום ה46- האישה הולכת הביתה.

דני נוה: על-ידי התיקון הזה אנחנו בעצם מבקשים לתת פה פרק זמן נוסף.

דני נוה: נכון שתמיד קשה יהיה לומר איפה צריך למתוח בדיוק את הקו ומה זה פרק הזמן הסביר.

דני נוה: הצעת החוק הקטנה הזאת באה לגרום למצב שיהיה שלושים ימים פלוס.

דני נוה: זו מטרת הצעת החוק שעברה בקריאה טרומית בתמיכת הממשלה ואני מקווה שנוכל לקדם את החוק הזה במהרה לקריאה ראשונה ואחר-כך לקריאה שנייה ושלישית.

דני נוה: אגב, פה הצלחנו למנוע את רצונם של אלה שביקשו להעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה, ואני אכן חושב שזה מסוג הנושאים שראוי שיהיו נדונים פה ולא בוועדת העבודה והרווחה.

יעל דיין: כשאומרים לנו שהצעת החוק היא בתמיכת הממשלה, זה אומר שההצעה עברה כבר ועדת שרים?

מיכאל הילב: למעסיקים לא פעם זה לא קל החוק הזה, עם כל הרצון להגן על נשים וכולי מה עוד שלכל אחד הרי יש לו אישה בבית או אימא או בת או חברה.

מיכאל הילב: החוק הזה מעניק הגנות מאוד רבות ולפעמים מעסיקים באים אלינו בטענות שזה יותר מדי.

מיכאל הילב: לוקחים עובדת, היא מתקבלת לעבודה באיזה מקום, עובדת ששה וחצי חודשים והיא בהריון.

מיכאל הילב: אז המעסיק מסיבות שונות רוצה לפטר אותה – היא לא מתאימה לו, היא לא מתנהגת כיאות – אבל הוא לא יכול לפטר אותה.

מיכאל הילב: זאת אומרת, יש פה הגנה והמעסיקים מתקשים בביצוע החוק הזה, עם כל האהדה שיש, וזה חוק ותיק ואין לנו שום דבר חס וחלילה נגד נשים בהריון והחוק במבנה שלו יצר איזונים מסוימים שקשה מאוד לחיות אתם לחלק מהמעסיקים.

מיכאל הילב: יש נשים שלפעמים גם מנצלות את זה לרעה.

מיכאל הילב: היא אומרת שעכשיו אני עובדת ששה וחצי חודשים כי ההגנה הזאת היא אחרי ששה חודשים, וגם מתנהגת לא כמו עובדת שאין לה את ההגנה הזאת, אז הוא חייב להיות, כפי שנאמר לי, "תקוע" עם האישה הזאת זמן רב, את כל תקופת ההריון, את כל חופשת הלידה שיכולה להיות חודשים לא מעטים, עד שנה, ואחר-כך עוד 45 יום לקבל אותה בחזרה לעבודה.

מיכאל הילב: מציע ההצעה הזאת למעשה בא להאריך ולתת הגנה לעוד תקופה מסוימת.

מיכאל הילב: זה דבר שאנחנו רוצים שיובן פה שזה כבר מעל ומעבר להגנה.

מיכאל הילב: לפעמים מרוב הגנה המעסיקים, לא שנמנעים מלקחת נשים לעבודה, אבל זו הגנה מעל ומעבר לקיים והקיים הוכיח את עצמו.

מיכאל הילב: יש לי ניסיון עם מעסיקים בתחום הזה, והחוק הקיים הוכיח את עצמו ונותן הגנה יפה מאוד ומאוזנת לאישה וזה חוק שלא קיים בכל המדינות בעולם.

מיכאל הילב: מהבחינה הזו אנחנו מאוד מתקדמים.

מיכאל הילב: בשבוע הבא אני נוסע לוועידת ה-ILO והשנה על סדר היום יהיה נושא המטרניטי, שזה כל הנושא של הגנה על נשים ואני רוצה לומר לכם שאנחנו המדינה המתקדמת ביותר.

מיכאל הילב: ראיתי את הדוחות והספרים ויחסית לעולם המערבי אנחנו מדינה שאין לנו במה להתבייש בהגנה על נשים.

מיכאל הילב: ההצעה הזאת באה ואומרת למעסיק שהוא יחכה עכשיו 45 יום, למרות שהוא לא צריך בכלל את העובדת הזאת.

מיכאל הילב: רוב המעסיקים הרי רוצים את הנשים ואין להם בעיה עם החוק והם מקבלים אותן בשמחה לעבודה, אבל הבעיה היא עם מעסיק שממילא לא צריך את העובדת הזאת יותר מכל מיני סיבות – או שהוא לא רוצה, או שהוא לא מסתדר, מקומות עבודה קטנים.

מיכאל הילב: זה לא בגלל שהיא בהריון או בגלל שהיא ילדה, בגלל זה אסור לפטר ולזה יש סעיפים אחרים בחוק.

מיכאל הילב: למעשה מה שאומר מציע ההצעה שהעובדת תעבוד 75 ימים וזה דבר אנחנו מבקשים לא לחוקק אותו, לא לחוקק את התיקון הזה, מה עוד שאנחנו רק אחרי שנה וחצי, כשבקושי יש ניסיון עם הסעיף הזה.

מיכאל הילב: זה גם עוד לא הגיע לדיונים משפטיים כי יכול להיות שיש פרשנות של עורכי-דין מסוימים שאומרים שממילא זה המצב המשפטי ולכן זה מיותר.

מיכאל הילב: אני בעצמי כעורך-דין מתלבט.

מיכאל הילב: אם המציע או הוועדה היו מוכנים לקחת את זה למחשבה נוספת ולבדיקה נוספת, אנחנו מוכנים לעזור, ואני מציע לא לחוקק את זה ולא למהר כל כך בחקיקה של הסעיף הזה למרות שאני מבין שהיושבת-ראש אמרה שנחוש בדעתה להעביר את זה וזה עוד לפני שהיא שמעה אותנו.

מיכאל הילב: אני מבין שבממשלה עוד אין הסכמה וגם היא עדיין מתלבטת.

יעל דיין: נראה לי שתוספת של שלושים יום היא סבירה לגמרי והיא גם מאפשרת לאישה שמפוטרת לחפש מקום עבודה אחר.

יעל דיין: בכל אופן סביר שהיא לא מסיימת בזה את תפקידה כעובדת והיא תמשיך להיות בשוק העבודה.

יעל דיין: לכן החודש הנוסף הזה הוא לא נראה לי לא סביר.

איריס רש: נקודה נוספת שבכל-זאת רציתי להוסיף למרות שהועלתה על-ידי עורך-דין מיכאל הילב.

איריס רש: החוק הזה באמת מפר את האיזון בו, בין ההגנה על העובדת, שלטעמנו היא נרחבת מדי, לבין ההגנה על המעסיק, באותם מקרים בעייתיים.

איריס רש: מאחר שהחוק מחייב את העובדת להודיע את עובדת הריונה רק בחודש החמישי ואילך, נוצרים מצבים של ניצול לרעה על-ידי עובדות שהן עדיין רק בשלב הניסיון.

איריס רש: התקבלו לעבודה או החלו לעבוד ופתאום קורה מצב שבו המעסיק "נתקע" עם אותה עובדת לתקופה של כל תשעת החודשים פלוס חופשת הלידה פלוס ה45- ימים וכרגע אנחנו רוצים להוסיף גם את השלושים יום.

איריס רש: אני חושבת שזו מגבלה שהיא קיצונית מדי.

ברכה זיגלמן: לכן אני חושבת שהחודש הזה, שהוא מעבר ל45- ימים, נותן אולי יותר למעסיק מאשר לעובדת תקופת מבחן לבוא ולראות שהעובדת מתפקדת טוב.

ברכה זיגלמן: אסור לא לתת תקופה של חודש וחצי, כי אם אנחנו לוקחים את החודש, לא נשאר הרבה.

ברכה זיגלמן: לא לתת תקופת מבחן כל כך קצרה, אלא לתת לעובדת אפשרות להוכיח בתקופה כזאת שהיא מתפקדת כראוי.

ברכה זיגלמן: לפי דעתי זו הייתה מטרת החוק.

ברכה זיגלמן: אני יודעת שבשטח זה עובד טוב.

ברכה זיגלמן: אנחנו לפחות הוצאנו גם את ההוראות וההנחיות לוועדי העובדים ואנחנו יודעים שגם כשהחוק הזה יהיה קיים, כולנו נהיה אחראים שהוא באמת יתבצע.

ברכה זיגלמן: אסור לקזז מ45- הימים את החודש ימים.

שי סומך: יש כמה סוגים של חופשות לידה.

שי סומך: יש את חופשת הלידה הקלאסית של 12 השבועות שכל אישה זכאית לה, יש את חופשת הלידה של מקסימום ששה חודשים שהיא מסיבות רפואיות וזה בעצם דומה לחופשת מחלה, ויש את אותה חופשת לידה שדובר עליה של עד שנה שהיא בעצם חופשה ללא תשלום.

שי סומך: הצעת החוק מדברת רק על שתי החופשות הראשונות ולא על החופשה ללא תשלום של עד שנה.

רבקה שקד: שירות המדינה – ואני אומרת את זה בגאווה – היה תמיד והנו בנושאים האלה המעביד הנאור במשק ואנחנו תיקנו את התקשי"ר כבר לפני כמה חודשים ובתקשי"ר ישנה הוראה ברורה שאומרת שמדובר על חודש הודעה מוקדמת מתוך מועד ה45- ימים.

רבקה שקד: אני חושבת שזה דבר אלמנטרי.

רבקה שקד: נכון שלמעביד יש אינטרסים, אבל צריך לשקלל את זה מול ההגנה על עובדת שאם מפטרים אותה עלולה להישאר בלי דמי לידה, בלי מענק אבטלה, בלי מקום עבודה.

רבקה שקד: אני לא יודעת כמה מהדוברים כאן ששים לקבל למקום עבודה אישה עם תינוק בן שלושה חודשים ולכן אין לנו הרבה ברירה.

רבקה שקד: מבחינתנו התיקון הזה לכאורה הוא אפילו מיותר.

רבקה שקד: מכיוון שיש כל כך הרבה מעבידים שמנסים לנגן על הפרשנות הלכאורה לא ברורה של החוק הזה, כנראה שאין מנוס אלא לחוקק אותו.

רבקה שקד: דיברנו על זה כמה פעמים עם אסתר סיוון בשדולה וכנראה שאין מנוס מתיקון חקיקה כזה כמו שחבר הכנסת נווה מציע ואני מברכת עליו.

מיה צחור: אני צופה שהמניפולציות של המעבידים כדי לא לשלם את ה75- יום יהיו יותר גדולות.

מיה צחור: אני רואה שהמטרה היפה של החוק, שמעביד יראה שעובדת שחוזרת מחופשת לידה היא עדיין יכולה להיות עובדת, אני לא רואה את זה.

מיה צחור: מי שרוצה לפטר עובדת, מפטר אותה ועושה מניפולציות כדי לא לשלם את זכויותיה.

מיה צחור: אני חושבת שאולי צריך לקבוע בתקנות לחוק הזה, ל45- יום, לפני שאנחנו מאריכים אותו ל75- יום, מה לעשות אם יש הודעת פיטורים עד 45 יום.

מיה צחור: כלומר, אני חושבת שצריך להתרכז בעניין הזה.

אסתר סיוון: להבדיל ממה שקורה בשירות המדינה, שם באמת כמעט ולא שומעים על בעיות במישור הזה, מעבידים בשוק הפרטי מאוד מאוד מנצלים את הלכאורה פרצה הזאת בחוק, למרות שמבחינה משפטית אפשר באמת לראות את זה אחרת ומפטרים עובדות.

אסתר סיוון: אני מוצאת את עצמי מתמקחת עם עורכי-דין האם מגיע לה, האם לא מגיע לה, אין מצב משפטי ואין חקיקה ברורה ולכן אומרים לי שנתפשר וזה כשזאת לא צריכה להיות פשרה אלא הנושא הזה צריך להיות מעוגן בחקיקה.

אסתר סיוון: בהתייחס לדברים של מיה, אני חושבת שהצעת החוק הזאת תפתור את המצבים שהיא מביאה.

אסתר סיוון: כיום מעביד יחויב להחזיר עובדת ל75- ימים, אז הוא יחשוב קצת יותר טוב אם לפטר אותה או לא לפטר אותה ולו משום הסיבה שזה לא יהיה "משתלם" לו לפטר אותה.

אסתר סיוון: אי לזאת אני חושבת שהחקיקה היא במקומה.

דני נוה: מהניסיון שלי כמזכיר הממשלה, לפי תקנון עבודת הממשלה, כשיש החלטת ועדת שרים, לא רק ועדת שרים לחקיקה אלא כל ועדת שרים בכל עניין, כל שר בממשלה רשאי להגיש ערעור בתוך 14 יום.

דני נוה: אם הוא מגיש ערעור בתוך 14 יום, זה אומר שהחלטת ועדת השרים איננה בתוקף עד שהממשלה לא תענה.

דני נוה: אם הוא מגיש ערעור לאחר 14 יום, זה כבר מאוחר מדי והחלטת ועדת השרים הופכת להחלטת ממשלה.

מיכאל אטלן: העמדה של המשרד נובעת מזה שבאמת בדיונים המשרד תמך בהארכת התקופה החל מ90- יום ובוודאי 75 ימים.

מיכאל אטלן: כיוון שזאת התוצאה, אין לנו בעיה עם ההצעה הזאת, אבל יש לנו בעיה לגבי הניסוח והדרך להגיע לתוצאה הזאת.

מיכאל אטלן: פה יש הבחנה שעדיין לא נעשתה.

מיכאל אטלן: יש את מועד מתן ההודעה עצמה ומועד כניסת הפיטורים לתוקף.

מיכאל אטלן: כלומר, תוכן ההודעה.

מיכאל אטלן: כאן ההצעה תמנע אפשרות של מתן ההודעה שמועד כניסתה מהימים שאחרי, וזה דבר שאולי הוא לא רצוי.

מיכאל אטלן: כלומר, יכול להיות שיש שכל מאחורי הגישה שאומרת שהנה, קחי הודעה, את יודעת מה הולך להיות, אבל בכל-זאת יש צ'אנס לחזרה לחיים על-ידי זה שאתה מחויב לקחת אותה חזרה, היא מחויבת לראות מה קורה, ויכול להיות שהדינמיקה תעשה משהו.

יעל דיין: אני רוצה להוסיף לדבריו של דני נווה.

יעל דיין: הפרוצדורה – ואם השר לא יודע את זה, מן הראוי שידע את זה – היא שכאשר שר מתנגד בוועדת שרים לחקיקה והחוק מאושר על-ידי ועדת שרים למרות התנגדותו, עברו שבועיים והוא לא הגיש ערער, יש לו עוד שתי אפשרויות: הוא יכול לבקש דיון חוזר וגם אם זה עובר בוועדת שרים בדיון החוזר ויש לזה רוב, הוא רשאי לערער על החלטת ועדת שרים במליאת הממשלה וזה בלי מגבלה של זמן.

יעל דיין: אני אומרת למיכאל אטלן שנכון הוא שאין לנו נתונים חברתיים אמיתיים משום שאף משרד לא מוכן לקחת על עצמו – וזה בכל התחומים – מלבד משרד הבריאות.

יעל דיין: כאן היו נתונים שהספיקו לפסיקה והספיקו לשינוי בתקשי"ר ולכן במקרה הספציפי שלנו אנחנו לא באים סתם עם רעיון טוב של דני נווה שאנחנו מקדמים אותו.

אתי בנדלר: אני מבקשת מנציג האוצר.

אתי בנדלר: בסופו של דבר בשורה האחרונה לא הבנתי אם אתה טוען שבביצועה של הצעת החוק כרוכה הוצאה או התחייבות להוצאה מתקציב המדינה או שבביצועה כרוכה הפחתה של הכנסות המדינה.

דני נוה: קודם כל לגבי הדבר העקרוני.

דני נוה: אני אכן מסכים שנורמטיבית ראוי היה שגם הרשות המבצעת וגם המחוקק, תהליך קבלת ההחלטות שלהם יהיה לאחר עבודת מטה מסודרת וביצוע הערכות ריאליות של המשמעויות.

דני נוה: לצערנו הרב זה לא כך בחלק גדול מהמקרים.

דני נוה: הבעיה היא יותר חמורה, כשיש מקרים שבהם עבודת המטה אפילו איננה נדרשת ולמרות זאת אנחנו נתקלים בקשיים רבים מאוד כשאנחנו מגיעים לחוקים מן הסוג הזה ובעיקר לחוקים בעלי משמעויות חברתיות.

דני נוה: אני אתן כאן רק דוגמה אחת וזה לא בנושא ולכן אני לא רוצה להאריך בדברים.

דני נוה: יש את הבעיה שכולנו מודעים לה והיא צצה לאחרונה יותר ויותר בתקשורת, בעיה של ילדים שנשלחים לאשפוז בבתי-חולים לחולי נפש משום שאין בישראל מסגרות מתאימות, מספיק תקציב לאכלס אותם בפנימיות שיקומיות או טיפוליות, והכתובת על הקיר.

דני נוה: אני הגשתי הצעת חוק יחד עם תמר גוז'נסקי להבטחת מסגרות חוץ-ביתיות ולבטל את שיטת המכסות הנהוגה במדינת ישראל כאשר שר העבודה והרווחה יש לו תקציב למכסות והוא קובע אם יש לו מכסה או אין לו מכסה והילד המסכן שאין לו מכסה יישלח לבית-חולים איתנים כי לא הייתה מכסה, שזה דבר מזעזע.

דני נוה: בעניין הזה צריך עבודת מטה?

דני נוה: בעניין הזה יש השלכות שהן לא ברורות?

דני נוה: בעניין הזה האוצר אומר שאין לו כסף.

דני נוה: אני חושב שהבעיה האמיתית במדינת ישראל – אני לא מזלזל חלילה בעבודת מטה, אני חושב שהיא ראויה ונכונה – היא בסדרי העדיפויות הפנימיים שלנו ולא בהיעדר עבודת מטה.

דני נוה: אני לא רוצה כרגע לפתוח כאן דיון רחב בנושא.

דני נוה: לכן אני חושב שעל-מנת להסיר ספק, ראוי שהחוק הזה או התיקון הקטן הזה ייכנס לספר החוקים שלנו.

יעל דיין: אני רוצה להצביע על הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – מניין ימים למתן הודעת פיטורים), התש"ס2000-, הצעת חוק של חבר הכנסת דני נווה.

יעל דיין: מי בעד? 3.

יעל דיין: אין נגד ואין נמנעים.

יעל דיין: הצעת החוק אושרה.

יעל דיין: אני מודה לכם.