הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 55, 2000-03-07 12:00

יעל דיין: אני מבקשת לפתוח את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האשה.

יעל דיין: הנושא המוגדר שלנו היום הוא נשים בתקשורת והיחס שלהן לנושא מעמד האשה.

יעל דיין: אני אומר מלה על זה פשוט משום שיש לנו תוספת לסדר היום שהיא בעלת חשיבות, אבל הכנס הזה מתקיים תחת הסימן הזה, והנושא הזה הפך להיות מאוד רלבנטי.

יעל דיין: האם אשה כאשר היא כותבת, כאשר היא משדרת, כאשר היא פונה לציבורים, כאשר היא מעצבת דעת קהל, האם יש לה או אין לה מחוייבות לנושאים של מעמד האשה?

יעל דיין: האם היא נותנת להם עדיפות?

יעל דיין: האם זה עובר לה בראש, גם אם היא כתבת לכלכלה או עורכת טור בנושאים אחרים, או עורכת נשים?

יעל דיין: האם הנושאים האלה שאנחנו דנים בהם נאבקים עליהם, משיגים בהם הישגים, האם הם מהווים לנשים בתקשורת אתגר מיוחד?

יעל דיין: אני חושבת שמה שפורסם היום ופורסם בטפטוף, הוא מאוד רלבנטי לנושא הכנס שלנו.

יעל דיין: אני רוצה לומר שאנחנו נפתח את הכנס לא לפי סדר היום, אלא בתוספת לסדר היום בהודעות של יושב ראש הכנסת ושל יושבת ראש סיעת מרצ, חברת הכנסת זהבה גלאון.

יעל דיין: אני רוצה לומר שיושב ראש הכנסת נתן את חסותו ונוכחותו לכנס הזה בכל מקרה, כך שהוא לא בא הנה לכבוד האירוע שהוא ידבר עליו.

יעל דיין: אני רוצה לומר חד משמעית, שאני מבקשת מהתקשורת להתייחס גם לנושא שיועלה כאן היום בפתיחת הישיבה בצורה לא כמו – ואני לא מאשימה כאן אלא מציינת עובדה – שגברים מתייחסים.

יעל דיין: אני נשאלתי בחצי היום האחרון, וכן חברות כנסת אחרות: ומה אם זה עלילה, ומה אם היא פשוט נוקמת?

יעל דיין: ומה את רצה להאשים?

יעל דיין: אני רוצה לומר שאנחנו נאבקות, וכל מי שנמצא כאן נאבק, אני לא מדברת על התקשורת, כי נמצאות כאן יושבות ראש ארגונים.

יעל דיין: אנחנו נאבקות גם על זכות הציבור לדעת, אנחנו נאבקות גם על החובה להתלונן, החובה של זאת שעומדת במצוקה הנוראה ומגישה תלונה.

יעל דיין: ואני מאוד מבקשת להתייחס ברצינות מוחלטת לנושא, גם אם זה עדיין לכאורה, ואולי אולי לא.

יעל דיין: אני מודה ליושב ראש הכנסת אברהם בורג על נוכחותו בכנס, היום ואבקש ממנו לעלות לדוכן.

יעל דיין: תודה.

אברהם בורג: גברתי יושבת ראש הוועדה, השרה לענייני איכות הסביבה, חברי הכנסת, חברותיה, אורחים/אורחות, אני מאוד מצר על כך שבמקום לדבר על הנושא שלשמו התכנסו ביום החשוב הזה, ביום האשה הבינלאומי, חוזרים להאיר את הצד האפל של מציאות חיינו.

אברהם בורג: ואני מבקש להציג דברים כהווייתם ולאחר מכן תציג את הדברים כהווייתם לפחות מנקודת קבלתם על ידינו כאן בכנסת, חברת הכנסת זהבה גלאון.

אברהם בורג: לפני כשבועיים פנתה אליי חברת הכנסת גלאון עם סיפור תלונתה של עובדת בלשכתו של שר התחבורה, שחשה מוטרדת ומאויימת.

אברהם בורג: אני שמעתי את הדברים, ולפני שבכלל נחליט לאן מועדות פנינו, ומה עושים עם דבר מן הסוג הזה, ביקשתי להיפגש איתה.

אברהם בורג: בינתיים חלו עוד כמה דברים גם במערכת האירועים שחלה בלשכה, וכאשר היא באה אליי, זה היה לאור דברים שחלקם פורסם הבוקר בעיתונות.

אברהם בורג: פגשנו אותה בשבוע שעבר כאשר היא באה אלינו, היא באה לפגוש את חברת הכנסת גלאון ואותי, מלווה בחבר שלה ובאמא שלה, ותיארה תיאור מעשה מפורט לפרטי פרטים, שכמובן אין לנו שום כלי כדי לשפוט את התוכן העובדתי של הדברים.

אברהם בורג: במהלך השיחה איתה, אנחנו ניסינו להבהיר לה את מתח ההכרעה שבו היא בעצם נמצאת.

אברהם בורג: מצד אחד הנוחיות האישית שאומרת שהרבה יותר נוח לא להתחיל להתמודד, ולא להיאבק ולא להילחם, והמוניטין האישי, ומקום העבודה, ודברים מן הסוג הזה כשהחשש הטבעי שלה היה מאוד בולט.

אברהם בורג: ומצד שני ישנו אומץ הלב הציבורי, כמעט הייתי אומר ברמה של חלוציות אזרחית של לעשות את המעשה הנכון.

אברהם בורג: והמעשה הנכון כהמלצתנו היה להגיש תלונה למשטרה.

אברהם בורג: לא חברת הכנסת גלאון ולא אני, לא חשנו אז ואיננו חשים עכשיו שנכון הדבר שבהליך שהוא ביסודו פלילי, והוא חלק מהסיג והשיח האזרחי בישראל, אסור שבמעשה כזה תהיה מעורבת יד פוליטית שאדם פוליטי כמונו יהיה מעורב בניסיון לנצל תלונה, צריך להדגיש שבשלב הזה מדובר בתלונה, ואנחנו מאמינים באמונה שלמה שבישראל צריכה להיות נורמה שאדם הוא חף מפשע עד שלא הוכחה אשמתו.

אברהם בורג: לא יכול להיות מצב שאנשים פוליטיים יעשו שימוש בסיפור כזה, יהיה כואב ויהיה דרמטי ומדהים ככל האפשר.

אברהם בורג: במהלך השיחה דיברנו על ההיבטים השונים, והשיחה היתה במשך שעה ארוכה.

אברהם בורג: לקחנו על עצמנו שני דברים לסייע בהם.

אברהם בורג: האחד – שבמידה שהיא תחליט להגיש תלונה, אנחנו נפעל לכך, ובאתי בדברים לפחות ברמת העצה עם היועץ המשפטי לממשלה, בלי לספר לו את הפרטים, משום שזה איננו ההליך לאפשר לה לשמור על חסיון פרטיה מרגע ההתחלה ועד רגע הסיום משום שהיא איננה צריכה לשלם את המחיר הציבורי של החשיפה האישית, כאשר היא עושה מעשה אזרחי מן הסוג הזה.

אברהם בורג: והדבר השני, לתת לה דבר שהוא לא כל כך מוגדר אבל הוא בכל זאת ברמת ההבטחה או הביטחון, רשת ביטחון לענייני התעסוקה שלה, שמא חס וחלילה היא תמצא שמנסים חלילה להתנכל לה או להרחיק אותה ממקום העבודה שלה, או לנסות כל מיני דברים אחרים שבדרך כלל לצערנו, מנסיוננו, אנחנו יודעים שנלווים לתלונות מן הסוג הזה.

אברהם בורג: מייד לאחר שהיא יצאה מן החדר, אנחנו ביקשנו אלינו את האחראית לנושאים אלה בכנסת על פי חוק, עורכת הדין אנה שניידר.

אברהם בורג: הצגנו בפניה את הדברים, וביקשנו את הנחייתה כיצד עלינו להתנהג.

אברהם בורג: היא תמכה לחלוטין בעמדה שהבענו בפניה של הפונה שאנחנו צריכים לעודד אותה להגיש תלונה למשטרה משום שזה סוג המעשה שנכון לעשותו.

אברהם בורג: לאחר מכן, בחוות הדעת שנכתבה אלינו, כתבה עורכת הדין שניידר כך: סוכם בינינו – בינינו זה חברת הכנסת גלאון ואנוכי, ועורכת הדין שניידר - שאם לא תוגש תלונה למשטרה, תיזום חברת הכנסת גלאון ביחד איתך פנייה ליועץ המשפטי לממשלה, וזאת כתוצאה מן העובדה שמפאת מעמדו הרם של הנילון, אין אפשרות מבחינה ציבורית להתעלם מן הנושא גם אם לא הוגשה תלונה פורמלית מסיבות כלשהן.

אברהם בורג: לכל אחד מאיתנו ברור שזוהי סיטואציה מאוד מאוד מסובכת, שיוצרת כמעט הכרעה בלתי אפשרית, מצד אחד החשש מקשר השתיקה, ומן הצד השני, הניסיון לעשות שפיטה לאדם, אפילו אם לא הוגשה תלונה למשטרה.

אברהם בורג: אנחנו קיבלנו על עצמנו להתנהג על פי ההנחיות, לא לסטות לא ימינה, לא שמאלה.

אברהם בורג: קלה כבחמורה.

אברהם בורג: להתנהג על פי ההנחיות שהנחתה אותנו היועצת המשפטית.

אברהם בורג: אתמול בערב נפתרה לנו הדילמה אם אנחנו צריכים להתלונן אף ללא תלונה רשמית, משום שהפונה אלינו התלוננה תלונה רשמית ומסודרת למשטרה.

אברהם בורג: ומכאן ואילך, כך לפחות הרגשתי, ודומני גם הרגשתה של חברת הכנסת גלאון, מכאן ואילך הדבר צריך להישאר בערוץ שבין המתלוננת לבין הנילון, לבין משטרת ישראל וערכאות המשפט בישראל.

אברהם בורג: ולנו אסור יותר להיות בזירה הזאת כדי לעשות פוליטיזציה מן הדבר הזה.

אברהם בורג: אני רוצה להגיד דבר אחד בלבד.

אברהם בורג: בימים האחרונים, כאשר הסוגייה הזאת בקרב כל אחד מאיתנו שמורה, ולא יוצאת החוצה, שוחחתי עם אנשים, בלי לפרט מהו המקרה ובלי להגיד שיש מקרה קונקרטי, ושאלתי אנשים מה הייתם עושים במקרה כזה וכזה?

אברהם בורג: ויותר מדי אנשים קרובים לי, שאני מעריך אותם, שאני שומע לדעתם, אמרו לי משפט מן הסוג הזה: לבת שלי לא הייתי ממליץ להתלונן.

אברהם בורג: הוויה דולורוזה שממתינה לפתחה של המתלוננת מרגע התלונה ועד הכרעת הדין, ולאחר מכן יכול להיות במשך שנים ארוכות במהלך חייה, היא אחד הדברים שאנחנו חייבים לשים לנגד עינינו ולהילחם בהם, משום שתופעה כזאת של חשש, של פחד, של חוסר יכולת חברתית להגיד דברים כהווייתם, הם משחק לידיו של האלים והתוקף.

אברהם בורג: אמרה לי הבוקר חברת הכנסת גלאון שעל פי נתונים שבידיה 75% מן הנשים בישראל עדיין חוששות להתלונן אם מקרה כזה קורה להן.

אברהם בורג: איני יודע מה תהיה הכרעת הדין, אם תהיה בכלל, מה תהיה הכרעת החקירה, מכל מקום אני מבקש לשלוח ברכת יישר כוח על האומץ לב האישי ואומץ לב הציבורי לפונה שפנתה אלינו והכריעה לפנות למשטרה ולמצות את כל כלי החוק המסורים בידיה, כדי להגן לא רק עליה, אלה על עוד רבות שנמצאות במצבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

עיתונאי: האם אתה חושב שהשר יצחק מרדכי צריך להשעות את עצמו לאלתר?

אברהם בורג: מרגע שקיבלתי על עצמי את האמירה או את עולם הערכים שבו אני, כמי שהיה מעורב בשלבים הראשונים של הדבר הזה, לא רוצה להיות חלק מן הפוליטיזציה של ההחלטות בנושא הזה, אני משאיר את הדברים האלה להכרעתו של ראש הממשלה, להכרעתו של יצחק מרדכי, ולהכרעתו של הציבור, ובאופן אישי אני מבקש לא להתייחס לנושא הזה.

איריס מזרחי: ראש הממשלה לדעתי צריך לעשות מעשה להשעות את יצחק מרדכי, כדי שהנשים בישראל יידעו שיש מי שדואג להן.

איריס מזרחי: ראש הממשלה היום בשבילנו ביום האשה הבינלאומי צריך לעשות מעשה.

יעל דיין: תודה רבה.

יעל דיין: אני מבקשת, מאחר ובכל זאת זאת ישיבה מסודרת, לא לדבר בלי רשות דיבור.

יעל דיין: אחרי שנסיים בנושא הזה, אפשרתי לעיתונאים לשאול כמה שאלות.

יעל דיין: אנחנו עוברים לסדר היום שלנו, שכפי שאמרתי הוא עדיין רלבנטי מאוד לפתיח.

יעל דיין: בבקשה, חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: אני רוצה להודות ליושב ראש הכנסת על הגיבוי ועל רשת הביטחון שהוא בחר, וגם אני בחרתי, להעניק למתלוננת.

זהבה גלאון: אני לא אחזור על תאור השתלשלות העניינים, יושב ראש הכנסת תיאר אותה בפרטים.

זהבה גלאון: מה שחשוב לי להדגיש, ולצערי אין אכסניה מתאימה יותר מאשר האכסניה הזאת היום, יום האשה הבינלאומי, לומר את הדברים האלה.

זהבה גלאון: אני רוצה לשבח את אומץ ליבה של המתלוננת.

זהבה גלאון: אין מלים בפי לתאר את המצוקה האיומה שהיא היתה נתונה בה כשהיא היתה אצלי, ואחר כך כשהיא היתה אצל יושב ראש הכנסת.

זהבה גלאון: כשהיא היתה צריכה מחדש לתאר בפרטי פרטים את מה שעבר עליה, את הקורות אותה, את התקופה שהיא סבלה מהטרדה עד אותו מעשה שבסופו של דבר הכריע אצלה את הכף, והיא בחרה לבוא ולספר.

זהבה גלאון: אני רוצה להבהיר במי מדובר.

זהבה גלאון: מדובר בבחורה צעירה שחששה מאוד, כיוון שהאיש שעליו מדובר הוא בעל תפקיד בכיר, הוא שר.

זהבה גלאון: מי כמוכם יודע איזו דרך יסורים עוברת על מי שכבר בוחרת להתלונן.

זהבה גלאון: ואחרי שהיא מתלוננת, מה עובר עליה במשטרה ומה עובר עליה במערכת המשפט.

זהבה גלאון: היא חששה, ויושב ראש הכנסת ואני סברנו שאין לה דרך אחרת זולת להתלונן, ואם היא לא תתלונן, אנחנו החלטנו בינינו שחלה עלינו חובת דיווח, למרות שאין בחוק חובת דיווח פורמלית.

זהבה גלאון: חברת-הכנסת דיין נאבקת למען החלתו של החוק הזה, ולמרות שאין חובת דיווח פורמלית, חשבנו שאנחנו כאנשי ציבור, אין לנו עניין לעשות הון פוליטי מהמקרה הזה, אין לנו עניין, לא אישי ולא ציבורי, למעט טובתה של המתלוננת.

זהבה גלאון: סברנו שחלה עלינו חובת דיווח במקרה והמתלוננת תחליט שלא להתלונן.

זהבה גלאון: אני חיברתי בין המתלוננת לעורכת דינה.

זהבה גלאון: אני שמחה מאוד שלמרות הקשיים, למרות חיבוטי הנפש, למרות ההתלבטויות הקשות, המתלוננת בחרה להתלונן.

זהבה גלאון: פנו ליושב ראש הכנסת ואלי, כל הבוקר אחרי שהדבר דלף, כל הבוקר מכל כלי התקשורת האפשריים, ומכיוון שסברנו שאין לנו עניין לעשות הון פוליטי על חשבונה ועל חשבון המקרה, בחרנו להציג את הדברים כאן באכסניה הזאת, ושמחנו לשמוע את דבריה של יושבת ראש הוועדה וקריאתה לראש הממשלה להשהות או לקרוא להשעייתו של השר שבו מדובר.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר עוד שני משפטים, ואולי לצאת מכאן באיזה שהוא מסר.

זהבה גלאון: אני פונה לנשים נוספות – נשים שהוטרדו, נשים שנפגעו, להתלונן, לדווח לכל מוסד, לכל אדם שתמצאו לנכון.

זהבה גלאון: לא חשוב מה מעמדו של האיש, לא חשוב באיזו עמדה בכירה הוא.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים שהדרך היא קשה.

זהבה גלאון: אני חושבת שכל חברות הכנסת, השרות וכל חברי הכנסת והשרים, ארגוני הנשים, כולם עומדים לרשותן של אותן נשים, ואני יודעת שיש רבות כאלה שלא מעזות להתלונן.

יעל דיין: אני חוזרת לסדר היום.

יעל דיין: אני רוצה לחזור ולומר שאני מוצאת קשר ישיר בין הנושא שעלה זה עתה לבין ההתייחסות הכללית שלנו לנושא הכנס היום.

יעל דיין: אני חוזרת ושואלת: האם אשה בתקשורת, האם אשה שהיא מעצבת דעת קהל, האם אשה שהיא משדרת או כותבת, האם יש לה מחוייבות, האם כאשר יש לה נושא שעוסק בנושאים שהם נושאים נשיים במרכאות, האם היא כותבת אחרת?

יעל דיין: האם היא שואלת אחרת?

יעל דיין: האם היא מתייחסת?

יעל דיין: האם היא נותנת עדיפות אחרת?

יעל דיין: אנחנו נשמע את הנוכחים ונשמע נציגות של התקשורת הכתובה והמצולמת.

יעל דיין: אני רוצה להקדים ולומר ליושב ראש - הוועדה לקידום מעמד האשה חולקת כבוד מיוחד לקבוצה שנקראת עזרת נשים.

יעל דיין: זו קבוצה של מה שנקרא נשים מפורסמות, סלבריטאיות, נשים שהמעמד שלהן בתקשורת הוא מעמד מוכח וגבוה ביותר.

יעל דיין: הנשים האלה התארגנו כקבוצה ששמה עזרת נשים, והקבוצה הזאת לקחה על עצמה יעד ספיציפי שלצערי רלבנטי היום, והוא קידום המודעות, ותמיכה במרכזי סיוע לנפגעות או נפגעי תקיפה מינית.

יעל דיין: הן עשו עבודה שמעט ארגונים וולנטריים עושים משום שהיה להן הכוח גם להעלות את המודעות, וגם באותו זמן לעשות עבודה שחורה של ליווי נפגעות, של הקמת המרכזים, של תמיכה, של גיוס כספים, של האדרת הנושא במובן השלילי של המלה.

יעל דיין: אני אבקש לכן, ברשותך היושב ראש, ממירב מיכאלי, בתור נציגה של הקבוצה, לומר כמה מלים, להודות לי על הצל"ש שעזרת נשים מקבלת, ואם תרצי למנות כמה מהחברות.

יעל דיין: אני לא אקריא את כולן.

מירב מיכאלי: אני מאוד מודה לך יעל.

מירב מיכאלי: אני חושבת שאנחנו כולנו מודות לך.

מירב מיכאלי: אנחנו כולנו התייצבנו כאן, אם תסתכלו אחורה שם בשורה הזאת ובשורה הזאת.

מירב מיכאלי: יושבות המון חברות עזרת נשים, נשים מצויינות ומעולות.

מירב מיכאלי: כל אחת בזכות עצמה ובתחומה.

מירב מיכאלי: תודה.

מירב מיכאלי: אני חושבת שבאמת באופן עגום זה קשור היום בצורה בלתי רגילה, כי אני חושבת שעם כל כמה שהאירוע הזה מכפיר ומזעזע, אם יש לו צד אחד של אור, אם אפשר לקרוא לזה כך.

מירב מיכאלי: אני חושבת שלפני ארבע שנים לא היה עולה על הדעת שמקרה כזה היה מתפרסם.

מירב מיכאלי: זאת אומרת, בחורה בת 23 שעובדת במשרד ממשלתי, ששר היה מטריד אותה, או אפילו תוקף אותה מינית, לא היתה בכלל שוקלת לפנות, לא ליושב ראש הכנסת, לא לחברת הכנסת זהבה גלאון, ובוודאי ובוודאי, על אחת כמה וכמה לא למשטרה.

מירב מיכאלי: ועל זה צריך מאוד מאוד לברך.

מירב מיכאלי: שמעתי מישהו מהשרים מגיב היום ברדיו, שניצול שררה וסמכות זאת שערוריה וזה מגעיל.

מירב מיכאלי: זה מאוד מגעיל, רק זה קורה כל הזמן.

מירב מיכאלי: לא צריך להיות שר משום סוג בשביל זה.

מירב מיכאלי: מספיק להיות בוס, מספיק להיות מפקד בצבא.

מירב מיכאלי: מספיק להיות כל סוג של מנהל, ויותר מזה אני אגיד לכם, מספיק להיות גם ראש המשפחה להלן, כשאנחנו עדיין מתייחסים לגברים כאל ראש המשפחה.

מירב מיכאלי: אז ראש המשפחה יש לו סמכות ושררה גם בבית, ולכן הוא יכול להכות את אשתו, ויכול לאנוס את בתו.

מירב מיכאלי: למרבה הזעזוע והזוועה זה עדיין דבר של יום יום, משום שהשררה מאפשרת לגברים את זה היום.

מירב מיכאלי: אנחנו מאוד מודות, אני חושבת שגם מאוד מתרגשות, אין מה לעשות.

מירב מיכאלי: אני חושבת שאחד הדברים שאנחנו צריכות לקחת מזה תמיד – זה כשאנחנו מחליטות לקחת דברים לידיים, אנחנו יכולות לעשות את זה, כמו למשל דוגמה אחרת שאפשר להביא, וגם היא רלבנטית בימים אלה לא פחות, זה ארבע אמהות, שאין ספק שהרבה הרבה מאוד בזכותן אנחנו סוף סוף מזיזים את התחת שלנו אחרי 18 שנה.

מירב מיכאלי: הדבר השני הוא – מה שלי נראה, שכשהשר מרדכי או יושעה או ישעה את עצמו, אני מאוד מקווה שאם וכאשר נזדקק לזה, אז התשובה היחידה האפשרית בעיניי זה שראש הממשלה ימנה במקומו שרה.

מירב מיכאלי: אם תסלחו לי, זה נחמד, אני יודעת למחוא על זה כפיים, אבל לא כל כך בגלל שזה נשמע טוב, כמו בגלל שהעובדה היא שדברים כאלה קורים משום שעדיין הנשים נחותות מגברים.

מירב מיכאלי: כשיש ממשלה שבה יש 23 שרים, אין שום סיבה שלא תהיה שרה.

מירב מיכאלי: זאת ההזדמנות המושלמת לנצל ולשים לפחות את השרה השלישית הנקבה, ולתת עוד איזה פוש קטן למעמד הנשים קדימה אל האופק הוורוד.

יעל דיין: שרובן נמצא איתנו היום ואנחנו מאוד מכובדות בנוכחותן.

יעל דיין: הן כבר הוכיחו את התשובה לשאלה ששאלתי בפתח הישיבה.

יעל דיין: אני אבקש מיושב ראש הכנסת לומר כמה מלים ביחס לנושא הישיבה.

יעל דיין: אם אתה רוצה לשמוע ולהגיב.

אברהם בורג: לא, אני לא רוצה להגיב.

יעל דיין: אני מבקשת להעביר את כדור השיחה בין התקשורת לח"כים.

יעל דיין: כלומר, לא לעשות סבב של ח"כים וח"כיות נוכחות, ואחר כך תקשורת, אלא לבקש מנציגות תקשורת בקצרה לענות על שאלת המפתח, ואני מניחה שיש להן גם תשובה שלילית.

יעל דיין: כן אני אשה, לא, אני לא עוסקת בהעדפה בנושאים נשיים, או נושאים של מעמד האשה.

טלי ליפקין-שחק: יש שאלה שעולה כל פעם, לגבי מידת המגוייסות או הגיוס של תקשורת, לעניינים שעל הפרק, או להעלאת נושאים לסדר היום והפיכתם לנושאים מרכזיים.

טלי ליפקין-שחק: וכן, התקשורת מתגייסת.

טלי ליפקין-שחק: נכון שיש עם זה בעיה, אולי אתית, באיזשהו מישור מאוד רחב של מה תפקיד התקשורת ביצירת מציאות או רק שיקוף של מציאות, אבל אני כאשה שכבר עשרים שנה עובדת בתקשורת כאשה, כאדם, בכל מיני דברים, אבל גם, ואולי קודם כל כאשה, מודה – אני מגוייסת לענייני נשים גם בכתיבה, גם ברדיו, גם בטלוויזיה.

טלי ליפקין-שחק: אני חושבת שזאת לא רק זכותי, זאת אפילו חובתי.

טלי ליפקין-שחק: אני חושבת שאני לא היחידה שעושה את זה.

טלי ליפקין-שחק: אולי אני היחידה או הראשונה שמודה או מדברת על זה כך ברגע זה.

טלי ליפקין-שחק: אני חושבת שנכון לעשות את זה.

טלי ליפקין-שחק: בשעתו גם כשהייתי כתבת לענייני צבא אמרו: כותבת כמו אשה.

טלי ליפקין-שחק: בעיני זה לא עלבון, זאת לא אשמה.

טלי ליפקין-שחק: מהיותי בין היתר אשה, גם הכתיבה שלי היא כתיבה של אשה.

טלי ליפקין-שחק: אני גאה בזה שאני עיתונאית שעובדת כאשה, ואני חושבת שכולנו צריכות גם להיות גאות בזה, גם להמשיך בזה בלי להתנצל.

יעל דיין: תודה רבה.

צביה כהן: אני פה בכובע כפול.

צביה כהן: אני מייצגת את ארגוני הנשים, וגם כעיתונאית.

צביה כהן: אני בהחלט חושבת שיש מחוייבות לעיתונאיות בהיותן נשים כותבות או משדרות, לנושא הנשי.

צביה כהן: בעבר הרחוק היה גם משהו שנקרא תא עיתונאיות, הוא היה מתגייס באופן מופגן לעניין הזה.

צביה כהן: כשרצינו להעלות את גיל הפרישה של גיל הנשים, או לקדם נשים במוקדי הכרעה, היינו יושבות יחד ומזמינות גם מרצים כדי שאחר כך נוכל לדווח עליהן כדי לקדם את הנושא בתקשורת.

יעל דיין: תודה רבה.

יעל דיין: אני מבקשת עוד מישהי מהתקשורת, ואחר כך חברת הכנסת לימור לבנת.

– לרמן: שמי בילי מוסקונה לרמן.

– לרמן: אני עובדת ב"מעריב" ובשלב זה גם מעבירה את "מבט נשי".

– לרמן: מעצם העניין הזה מחובת ההוכחה - אני מתעסקת במידע בנושא.

– לרמן: לא התכוונתי להגיב, דווקא לדבר היום.

– לרמן: אני רוצה להציע חלוקה אחרת, החלוקות מטבען שהן מפרידות בין הנשים, גברים נשים, ולא מובילות למצב שאנחנו שואפים אליו שזה המצב השלם.

יעל דיין: תודה רבה.

יעל דיין: אני חושבת שהם ראויים לא רק למחיאות כפיים, אלא הם שותפים מלאים לנו.

יעל דיין: נושא הכנס היום הוא באמת מגוייסות של נשים בתקשורת.

יעל דיין: יושב ראש הכנסת אברהם בורג, הוא הפמיניסט הגדול מכולם אולי.

יעל דיין: אולי זה מוזר - שבח וייס בכנסת שהוא כיהן בה כיושב ראש, הוא היה גדול הפמיניסטים, לפחות בסיעה שלנו.

יעל דיין: ובשני המקרים שהיינו בשלטון, מאוד התברכנו ביושבי ראש פמיניסטים, והנה גם חה"כ ראובן ריבלין שהגיע, הוא די מתקדם בנושא הזה.

אברהם בורג: עוד קילומטר אתה שם, רובי.

יעל דיין: מה שאני מבקשת לומר, הוא שאנחנו מדברים על שותפות.

יעל דיין: אם אנחנו מדברים היום על מגוייסות של נשים בתקשורת, אנחנו מדברים בסך הכל החברתי, כמובן שאנחנו מדברים על שותפות בין נשים וגברים, כמו שהגדירה את זה בילי, כדי לקדם את הערכים.

יעל דיין: לא הייתי קוראת להן ערכים נשיים, אלא הייתי קוראת להן האנושיים-אוניברסליים.

לימור לבנת: אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו כאן, ואין שום ספק שבבוקר כזה אני מסכימה עם מירב מיכאלי, שכשהתעוררנו לחדשות הרעות, אפשר לראות בזה גם את החדשות הטובות, בכך שהמתלוננת התלוננה שהדבר פורסם, שדברים שאנחנו יודעים, אנחנו יודעות בעיקר, אבל גם יודעים, שהם קורים לאורך כל הזמן בחדרי חדרים, ונשים לא מעזות להתלונן, בעיקר באמת במקום שבו יש בעלות סמכות.

לימור לבנת: אנחנו רואים שהפעם היא התלוננה והיא העזה, ובאמת יישר כוח גדול גם ליושב ראש הכנסת אברהם בורג וגם לחה"כ זהבה גלאון.

לימור לבנת: אני אומרת את הדברים, כי חזקת החפות שחלה על כל אדם, חלה על כל אדם, גם אם הוא שר.

לימור לבנת: היא חלה על כל אדם, אולי לפעמים אפילו, בעיקר כשהוא איש ציבור והוא חשוף מאוד.

לימור לבנת: אני חושבת שהיועץ המשפטי לממשלה, הוא הכתובת הנכונה לקבוע האם הראיות שהובאו בפניו ושבגינן הוא הורה, כפי שאני מבינה, לפתוח בחקירת משטרה, האם הן כאלה שהוא מוצא לנכון להמליץ לראש הממשלה לפטר את השר.

לימור לבנת: אמרתי שאני לוקחת בחשבון שיכול להיות שהדברים שאני אומרת לא ימצאו חן בעיני כולם כאן.

לימור לבנת: לקחתי את זה בחשבון, ואף על פי כן אני אומרת אותם, כי אני חושבת שזאת חובתנו כנציגות ציבור, כנציגי ציבור, כנבחרי ציבור, לקחת כל דבר בפרופורציה הראויה לו, לא לעצם המעשה אם הוא נעשה, שהרי ממה נפשך?

לימור לבנת: אם אכן יתברר שהיועץ המשפטי ממליץ להשעות אותו, או יתברר בעוד ימים אחדים שהדברים אכן אמיתיים, אז הוא ממילא לא יוכל להמשיך לכהן כשר, לא במישור המשפטי ולא במישור הציבורי, ולכן אני מציעה שאנחנו לא ניחפז.

לימור לבנת: אני חושבת שזאת ברכה אדירה.

לימור לבנת: אני זוכרת, כמו שכולם זוכרים, אני מניחה, את התקופה שבה עיתונות נשים עסקה רק בנושאים שנחשבו אז נשיים, מתכונים ודיאטה וצרכנות ודברים מהסוג הזה.

לימור לבנת: אני יכולה לומר שהיום אפילו עיתונות הנשים קצת תופסת כיוונים אחרים לחלוטין.

לימור לבנת: קל וחומר, אותן עיתונאיות וכתבות לענייני צבא וענייני מפלגות, וצריך כאן לומר גם שיש שתי עיתונאיות שבאופן קבוע עושות את זה, זו בעיקר שלי יחימוביץ' יחד עם כרמלה מנשה, אבל לא רק שתיהן, עם מחוייבות בלתי רגילה, וזאת הזדמנות כאן לומר להן יישר כוח גדול, כשהן צריכות לעמוד מול התקפות חוזרות ונישנות של מנכ"ל הרשות השידור, שאין להן שום מקום כמובן כי הן עושות עבודה מקצועית.

יעל דיין: רינה מצליח בבקשה.

יעל דיין: אחריה – השרה יולי תמיר שמתנצלת שהיא צריכה לעזוב.

רינה מצליח: אני הולכת להגיד דברים קצת אחרים, ולכן אני אקדים משהו שאני לא נוהגת להצהיר.

רינה מצליח: אני רואה את עצמי פמיניסטית מוצהרת מהיום הראשון שאני יודעת שאני אשה.

רינה מצליח: אני יודעת שאני פמיניסטית, אני מנהלת חיים כאלה, ואני חושבת שאני גם בוחרת לפי הקריטריון הזה גם את האנשים שסובבים איתי.

רינה מצליח: החברה שאני רואה היא חברה של קבוצה מובילה גדולה נאורה הומניסטית, וזאת תהיה ההבחנה שלה, ולא הבחנה מינית, שהיא תוביל את החברה כולה.

רינה מצליח: זאת החברה שאני רואה, והשאלה שאני רוצה להפנות לציבור החשוב והיקר לי כאן, אם בזה שנשים מנהלות מאבק בשביל הנשים, אנחנו פטורים מזה.

רינה מצליח: והשאלה האם אנחנו כנשים, כעיתונאיות כל אחת בתחומה, אם אנחנו לא נקבל יותר אמינות כשאנחנו נלך על הערך של שיוויון, שיוויון, שיוויון באשר הוא שיוויון, ולא רק שיוויון לנשים.

רינה מצליח: זה בעיני הדבר המאוד חשוב.

יעל דיין: שרת הקליטה יולי תמיר, בבקשה.

1043: מאוד שמחתי על הדברים שרינה אמרה עכשיו, כי גם בשבילי, הפמיניזם הוא חלק מתפיסת עולם כוללת, שלא מתמקדת רק בנשים, אבל ללא ספק הנושא של מעמד האשה הוא חלק מרכזי.

1043: וכשאנחנו מדברות על שיוויון לנשים, ושמות אותו בראש סדר העדיפויות, זה לא רק בגלל שאנחנו נשים, אלא בגלל שנשים הם אחד הסקטורים הכי מקופחים בחברה, בטח אם אנחנו מדברים על ייצוג, בטח אם אנחנו מדברים על תעסוקה.

1043: כל כך הרבה נושאים חשובים לנו מבחינת ראייה אובייקטיבית.

1043: נשים הם הסקטור הכי נפגע, ולכן אני חושבת שזה מוצדק ונכון לשים את הנושא הזה על סדר היום.

1043: אני רוצה להגיד מלה אחת על הנושא של יצחק מרדכי, ואני יודעת שעמיתיי השרים עוד לא התבטאו בעניין.

1043: אני לא שמעתי מה הם אמרו, אני מקווה שהם אמרו דברים שמגיבים באופן הולם לנושא.

1043: קודם כל, אמרו כאן לפניי שהכל עדיין לא ברור.

1043: מדובר בחשדות, וצריך לזכור את זה כל העת.

1043: אבל אנחנו גם צריכות לזכור דבר אחד.

1043: ממשלה זה לא גילדה.

1043: היא לא אמורה להגן על חבריה.

1043: מעמדו בישראל של שר, בטח בנושאים האלה, הוא ככל אזרח ואזרח.

1043: מלה אחרונה – אישית ליצחק מרדכי, דווקא באמת בתור עמיתי לשולחן הממשלה - אני חושבת שבמהלך מערכת הבחירות יצחק מרדכי הרבה להגיד שמנהיגות משמעותה לקחת אחריות.

1043: אני חושבת שבזה הרגע רק הוא יודע מה קרה שם באמת.

1043: זה הרגע שהוא בעצמו לא יגיד לנו איזו תשובה כזאת של אני לא מתעסק בשטויות, אלא הוא בעצמו ייתן את הדין לעצמו, לסביבתו ולנו, לא רק כשרים, אלא כחברי ממשלה.

1043: יצחק מרדכי, קח אחריות.

1043: אני חושבת שזה מה שמתבקש משר בממשלה.

1043: תודה.

יעל דיין: דנה וייס, ואחריה יושב ראש הכנסת אברהם בורג.

יעל דיין: הוא מתנצל שאחרי תגובתו הוא יצטרך לעזוב אותנו.

דנה וייס: רציתי להציב שאלה, האם אנחנו שוכחים פלח מאוד מרכזי בהתייחסות שלנו בסיקור ענייני נשים.

דנה וייס: אני חושבת שאין ספק שצריך לתת הרבה מאוד מקום לעניין של תקיפה מינית, הטרדה מינית, אונס, אלימות במשפחה.

דנה וייס: מכיוון שמדובר בפניות מאוד רציניות, והנשים הן חסרות ישע לעתים, ומדובר בפגיעות בנפש ובגוף.

דנה וייס: אבל יש לי תחושה שהתקשורת, גם מתוך מניעים אגואיסטיים, וגם בגלל שזה מאוד נוח לגייס את כולם סביב התופעה הזאת, שהיא גם מעניינת אותנו, צריך להודות, יש בה אלמנט מציצני, כמה שזה לא נעים לומר.

דנה וייס: אפשר לראיין את האנשים, יש פה סיפורים אנושיים מצד אחד.

דנה וייס: מצד שני, אפשר מיד ליצור קונצנזוס גם מבחינה פוליטית.

דנה וייס: יש נטייה להתרכז בעיסוק הזה ולטעמי, אנחנו כתקשורת, וגם אולי באיזשהו מקום גם חברי הכנסת וחברות הכנסת שמקדמים את נושא מעמד האשה, שוכחים את המסה הקריטית, שזו האשה שנמצאת במעמד הבינוני, שחיה את חייה, שמגדלת את הילדים, שמנסה ליצור מסגרת של שילוב בין עבודה בסיסית למחוייבות הורית.

דנה וייס: נדמה לי שאנחנו שוכחים לטפל בעניין של הוצאות מטפלת, בעניין של זכויות עבודה, בעניין של תקרת הזכויות.

יעל דיין: תודה רבה.

אברהם בורג: אני מבקש להתנצל על חוסר הנימוס שאני אדבר ואצא, אבל אתם מתארים לעצמכם מה קורה אצלי בלשכה ביום מן הסוג הזה.

אברהם בורג: הדברים שהכנתי להגיד בהתחלה, אחרי שדיברת אני לא רוצה להגיד אותם, אבל אחרי שבילי דיברה, אני אגיד שמץ מהם.

אברהם בורג: רציתי לספר לכם, ואת זה אני לא אעשה עכשיו, על הגילוי שגילינו אצל אבי שנתיים לפני שהוא נפטר.

אברהם בורג: אבל אחרי ששמעתי את הדברים שבילי דיברה בעצם על המרחק בין WOMAN TALK ל-TALK MAN באמת, זה מרחקים שונים לגמרי, שאומרים את אותו דבר אבל אחרת.

אברהם בורג: אבל אנחנו לפעמים לא מבינים אחד את השני.

אברהם בורג: אתה רוצה כוס קפה?

אברהם בורג: לא.

אברהם בורג: אבל בעצם את אומרת לי שאת רוצה את הכוס הקפה, אבל אני לא מבין שאת אומרת לי את זה.

אברהם בורג: נכון.

אברהם בורג: זה אזור הדיבור הזה.

אברהם בורג: אז אני מנסה לשתף אתכם במשהו אחד שהוא שייך לנשים ולתקשורת, אבל מסוג אחר לגמרי.

אברהם בורג: פעם פעמיים שלוש ניסיתי אצל מיקי בתכנית ביום שישי להתעסק עם זה, ואני רוצה להציג את הקונספציה.

קריאות: לעסוק ולא להתעסק.

אברהם בורג: זה היה MAN TALK .

אברהם בורג: כלי התקשורת החזק ביותר שאני מכיר בחיינו זה עדיין התנ"ך.

אברהם בורג: אני לא מכיר כלי של תקשורת המונית יותר אינטנסיבי, עדיין, יש כמה כאלה שבאים והולכים, אבל כלי בעל אינטנסיביות של מסרים שלוקח מסרים ערכיים למרחקים הכי גדולים שאפשר, הוא לא מסוג הדברים שאפשר לעטוף איתו עיתון.

אברהם בורג: המשמעות, ואני לא אפרט בזה יותר, אבל המשמעות של עולם אמוני, שאיננו מעלים את היסוד הנשי באלוקות, פירושו של דבר אלוקים גברי הוא אלוקים פולט, ואלוקים נשי הוא אלוקים קולט.

אברהם בורג: אלוקים גברי הוא אלוקים שזעמו ניכר בהיסטוריה האנושית.

אברהם בורג: ואלוקים נשי אולי הוא אחר, הוא רחום וחנון.

אברהם בורג: ורק השילוב הזה של אלוקים שיש בו גם את היסוד האב וגם את יסוד האם, יכול בעצם לתת לנו מקום שבו המשפחה האנושית שבה אנחנו חיים יש לה אב ואם ושיוויון.

אברהם בורג: תודה רבה.

זהבה גלאון: תודה רבה ליושב ראש הכנסת.

עימאד אל-קאסם סלימן: שלום לכולם, אני כמובן שותפה לכל מה שנאמר כאן, רק תרשו לי לדבר בתור עיתונאית ערביה.

עימאד אל-קאסם סלימן: אני עובדת ב"קול ישראל" בערבית.

עימאד אל-קאסם סלימן: יש לי ביקורת על התקשורת הישראלית שאנחנו מופיעים בה בתור נשים רק כשאחת מאיתנו נרצחת על רקע כבוד המשפחה.

עימאד אל-קאסם סלימן: כשאחת מאיתנו נאנסת על ידי אביה במשך עשר שנים.

עימאד אל-קאסם סלימן: הגיע הזמן שהתקשורת הישראלית גם תתחיל להציץ לעולם הזה שנקרא אשה ערביה בישראל שהגיעה להישגים בכל התחומים, אני לא אתחיל לפרט פה.

עימאד אל-קאסם סלימן: תתחילו לחפש בתור עיתונאיות.

עימאד אל-קאסם סלימן: אבל הגיע הזמן באמת שאנחנו נהווה חלק גם מכל המאבק התקשורתי הזה למען האשה.

עימאד אל-קאסם סלימן: אז אולי כדאי גם שתשימו לב אלינו.

זהבה גלאון: תודה רבה.

אורנה ננר: שלום לכולם, אני אורנה ננר עורכת עיתון "לאשה".

אורנה ננר: גם אני מצהירה על עצמי מזה שנים רבות מאז ומתמיד שאני פמיניסטית, פמיניסטית לוחמת, ופה אני עומדת ולוחמת את עלבונם של עיתוני הנשים, משום שאני עשיתי הרבה מאוד תפקידים בעיתונות, אני עיתונאית ותיקה מאוד, עברתי ארבעה עיתונים כולל שליחות בלונדון.

אורנה ננר: אבל מימי לא עשיתי עשייה גדולה כל כך בנושאים של נשים כמו מה שקורה ב"לאשה" ואני רוצה לומר את הדברים גם כנגד מה שאמרה חברת הכנסת לימור לבנת על עיתוני הנשים, ואני מדברת כאן גם על המתחרים שלנו, זאת אומרת גם אני חושבת ש"את" וגם "סגנון" וגם "זמנים מודרניים" בוודאי שאני יכולה להגיד מה שקורה במערכת שלנו, פשוט לוקחים לעצמם כמשימה שבועית לגעת כל שבוע בהרחבה באיזה שהוא פרוייקט שמקדם נשים.

יעל דיין: תודה רבה לאורנה.

מרינה סולודקין: שלום לכם, אני מאוד שמחה שיש לנו כל כך הרבה אורחים ואורחות נכבדים שמייצגים את כל הסקטורים ואת כל החברה הישראלית.

מרינה סולודקין: והיא אמרה: הכל תלוי בתקשורת.

מרינה סולודקין: בגלל שהרבה שנים לפני, כל שבוע בכל עיתון חשוב בארצות סקנדינביות היו מאמרים על מעמד האשה, על בעיות של אשה, על בעיות מיניות, על הטבות וזכויות של אדם.

מרינה סולודקין: אני חושבת שזה מפתח טוב.

מרינה סולודקין: אנחנו התחלנו אבל עדיין לא נמצאים בתקופה אינטנסיבית של קשר בין תקשורת לנושא של מעמד האשה.

מרינה סולודקין: דבר שלישי, שאני חושבת שהוא מאוד חשוב, שמיליון איש הגיעו, יש עולים חדשים בארץ, בגלל שהתרבות שלהם אזרחית וחברתית התחילה להשפיע.

מרינה סולודקין: אני צריכה לומר לכם שהחג של יום האשה הבינלאומי היה חג של אהבה, חג של אביב, חג שכל הגברים בארץ המוצא שלי חשבו שאנחנו זקוקים לא רק לשיוויון זכויות בין אשה לגבר, אלא שנשים הם ערך עליון.

מרינה סולודקין: ואני חושבת שאנחנו גם צריכים לחשוב במונחים האלה במדינת ישראל.

יעל דיין: תודה רבה.

יעל דיין: יולי ברקוביץ', בבקשה.

יולי ברקוביץ': אני מנכ"לית עיתון וסטי.

יולי ברקוביץ': למען האמת, לא הכנתי נאום, אז זה משהו שיוצא מהלב.

יולי ברקוביץ': אני רוצה להגיד שאני מסכימה עם סגנית השר לגבי הנושא של הנשים העולות החדשות שהן בעיקר מקבלות את כל הריקושטים השליליים.

יולי ברקוביץ': אבל דבר שמאוד מציק לי, ואני חושבת שכדאי לדבר על זה, זה מה קורה עם אשה שיוצאת לעבודה ובדרך כלל היא עובדת, אם היא קרייריסטית אז היא עובדת מעל שמונה שעות, ואז יש לנו מטפלת ויש לנו עוזרת בית אולי לפעמים גם מבשלת, רציתי לשאול אם אפשר לדבר על הנושא של מה קורה מבחינת המס.

יולי ברקוביץ': אני לא יודעת אם זה מתאים כרגע לדבר על זה, אבל מבחינת המס וההתחשבות באשה בכל ההוצאות שלה מבחינת השכר שלה, אני חושבת שזה אחד הדברים שאנחנו גם כן צריכים להיאבק למענם.

אפרת ישראלי: חברות וחברי הכנסת, על הממשלה לאשר חוק שמכיר בהוצאות טיפול.

אפרת ישראלי: החוק שאנחנו הגשנו באמצעות חברי הכנסת בקדנציה הקודמת לא עבר לצערנו, ואנחנו זאת נעמ"ת, ואני בטוחה שכולם שומעים.

יולי ברקוביץ': אני מאוד מקווה שעל מה שאמרתי, רוב הנשים שיושבות כאן ויש להן השפעה מאוד רצינית בתקשורת יוכלו לא רק לדבר, כי אנחנו רק מדברות, אלא הגיע הזמן שאנחנו גם נעשה את זה.

יולי ברקוביץ': זה דבר מאוד חשוב.

יולי ברקוביץ': קודם כל אני חושבת שהשחרור שלנו נובע מכך שאנחנו מדברות, אבל אני חושבת שהגיע הזמן לעבור לשלב של לעשות.

יעל דיין: תודה רבה.

יעל דיין: תרגישו בבית ארבע אמהות, המיקרופון תמיד פתוח לפניכם, וזה יהיה בסדר המתאים.

יעל דיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: שלום לכולם, כך יצא שאני בעצם הראשון מן הדוברים שיושבת ראש הוועדה שלנו, חה"כ יעל דיין, התייחסה אליהם, מאותם שמונה גברים שנמצאים בוועדה למעמד האשה.

יולי יואל אדלשטיין: אין לי אלא לומר את הדברים באופן אישי לגמרי, כי יעל דיברה על המחוייבות כלפי מעמד האשה.

יולי יואל אדלשטיין: כולם דיברו כאן על פמיניזם.

יולי יואל אדלשטיין: יש לי בעיה אישית.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע להתמודד עם המושגים שאני לא יודע מה ההגדרה שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שאני לא יודע מה ההגדרה של הפמיניזם, ואני בטוח שאם נעשה על זה שיחה אקדמית מעניינת, אז יהיו כמה וכמה הגדרות.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי, אני אגיד כמה דברים באופן אישי ממה נובעת בעצם המחוייבות שלי, והיא אכן קיימת, לנושא של מעמד האשה.

יולי יואל אדלשטיין: החברה שבה גדלתי יצרה הרבה מאוד עיוותים.

יולי יואל אדלשטיין: אחד מן העיוותים הקשים היה השוויון בכוח בין המינים.

יולי יואל אדלשטיין: למה אני אומר שזה רע, ולמה זה עיוות?

יולי יואל אדלשטיין: כי השוויון היה למטה ולא כלפי מעלה.

יולי יואל אדלשטיין: כלומר, התמונה שתמיד כל מבקר מחוץ לארץ ראה כדבר ראשון ברחובות, זה אשה עם הטוריה וללא שבריה, להבדיל מן השיר הנודע באמצע החום בחורף.

יולי יואל אדלשטיין: אבל כפי שאנחנו יודעים, הפרדוקס הוא לפעמים, שמתוך אותו עיוות גם יצאו דברים מאוד יפים.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן, פתאום הבנתי, ואני לא אחד שמדבר נוסטלגיה, לכן פתאום הבנתי עם עלייתנו לארץ, שיש כמה דברים באותו שיוויון אולי מעוות שחסרים לי.

יולי יואל אדלשטיין: המחוייבות שלי למעמד האשה כאן בארץ אולי התחילה מכך שכשאשתי שתחיה התחילה לחזור מן העבודה שלה, והיא מהנדסת, וכשהיא התחילה לספר לי לפעמים כמעט עם דמעות, ולפעמים תרתי משמע עם דמעות, שכשהיא באה למפעל במדינת ישראל, אני מדבר על שנות השמונים לא על שנות הארבעים, אמרו לה: מהנדסת, מה את יכולה להבין בהנדסה?

יולי יואל אדלשטיין: אמרו לה אנשים חסרי השכלה, חסרי תארים, אבל מה לעשות המין החזק.

יולי יואל אדלשטיין: והמחוייבות שלי אולי ממשיכה מכאן שכשאני בימים אלה יושב עם הבן שלי לעזור לו באנגלית, ובספר רשמי מודפס הטקסט בעברית, בהוראות כתוב:

יולי יואל אדלשטיין: אחרי שהמורה תספר לך אתה תתאר את התמונה.

יולי יואל אדלשטיין: אני ברגע הראשון מתקומם, אני בעצמי מחנך במקצוע, ואני לא מבין למה מורה, ולמה לפחות כמו שצריך לא יכתבו את זה בשני המינים, אבל אני לא מופתע.

יולי יואל אדלשטיין: כי במקומות שאני גר, כל הגנים נסגרים בשעה אחת, ולכן ברור שבעצם גם לא כל כך משאירים ברירה, ואחד משני בני הזוג צריך לסיים את עבודתו באמצע היום, כי אחרת מה יעשו עם הילדים?

יולי יואל אדלשטיין: וכך זה קורה שבדרך כלל זאת אשה, ולכן למה להדפיס?

יולי יואל אדלשטיין: להוסיף מקום בספר להדפיס את שני מינים, הי הרי ברור.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן אני חושב, ואולי קצת יש לזה איזשהו דמיון לכמה אנשים שכבר דיברו כאן, דנה ואחרים.

יולי יואל אדלשטיין: אולי אנחנו באמת בוועדה למעמד האשה, לפחות מבחינת המחוייבות שלי, נשקיע יותר מאמצים לא בדברים שהם חשובים מאוד מבחינת שינוי המעמד והעתיד באותה תמונה גדולה שאנחנו כולם שואפים להגיע אליה, אלא בדברים שביום-יום, ועל ידי כך אחרי שכמה עיוותים כאן בחברה שלנו ייעלמו, אנחנו נגיע לאותה שלמות שכולם שואפים להגיע אליה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יעל דיין: תודה רבה.

יעל דיין: ב1951-, כשעבר בכנסת החוק המקורי שיווי זכויות לאשה, בן-גוריון אז ניהל את הדיון, הוא היה ראש ממשלה.

יעל דיין: זו היתה ממשלה בלי חרות ובלי מק"י.

יעל דיין: אבל מק"י דיברה, ווילנר נדמה לי קם ואמר שהוא מציע לקרוא לחוק הזה חוק אי-שיווי זכויות לאשה, כי החוק הזה שמר על דינים, דיבר על שיוויון, והוא אומר: זה לא מספק אותנו, זה חוק של היעדר שיוויון.

יעל דיין: ואז בן-גוריון צעק בקריאת ביניים, ואמר לו: אתה אל תלמד אותי על שיוויון כי המקום שאתה תומך בו זה שיוויון למראית עין, ואנשים סובלים שם.

יעל דיין: ואז ההוא צעק לו על נשים דתיות ומידת הסבל שלהם בארץ.

יעל דיין: והתפתח מן ויכוח כזה – אל תלמד אותי אומר בן-גוריון להיות סוציאליסט, וזה אומר סוציאליסט זה לא מספיק לנשים.

יעל דיין: צריך להיות קומוניסט.

יעל דיין: אנחנו חזרנו בערך לאותה נקודה.

יעל דיין: חברת הכנסת נעמי חזן.

נעמי חזן: יש לי שלוש נקודות ולטעמי דווקא היום חשוב לי לבטא אותם.

נעמי חזן: המאבק נגד אלימות כלפי נשים בעצם החל עם שולמית אלוני ומרשה פרידמן.

נעמי חזן: מרשה פרידמן הראשונה שהעלתה את זה, ובזמנו דובר על כך שיש כאן מאבק של פמיניסטיות רדיקליות שאינן מייצגות אלא חלק מזערי מהחברה הישראלית.

נעמי חזן: כעבור שלושים שנה, בגלל הקשר ההדוק בין נשות ציבור וארגוני נשים ונשות תקשורת ואנשי תקשורת, הגענו לכך שיש קונצנזוס מוחלט שהאשה איננה תשמיש של הגבר במלוא מובן המלה.

נעמי חזן: וזה הישג אדיר שלא היינו יכולים להגיע אליו, לולא, ואני אומרת את זה חד-משמעית, הקשר ההדוק, ועוד תכונה אחת שלא הוזכרה עד עכשיו, שהיא העקשנות וההתמדה של פמיניסטיות ופמיניסטים בנושאים הללו.

נעמי חזן: צריך לזכור שהתכונה של התמדה ועקשנות היא תכונה נשית שאנחנו גאות בה.

נעמי חזן: נקודה שנייה – אחרי הפרסומים של הבוקר, צריך להביע, ופה אני קצת חולקת על חברתי, חברת-הכנסת לימור לבנת, עמדה חד-משמעית.

נעמי חזן: ברגע שהועלה חשד נגד שר בכיר בממשלה, חובתו להשעות את עצמו ואם הוא לא עושה את זה, ראש הממשלה צריך לעשות את זה, והוא יכול על-פי חוק.

נעמי חזן: אני חושבת שצריך לומר את זה.

יעל דיין: תודה רבה.

יעל דיין: אחר כך זה יתגלגל, ואיכשהו היא מצאה את עצמה על הרצפה קרועת בגדים וצורחת והשר מעליה.

יעל דיין: זה נובע מהדבר שאנחנו מנסים להעלות היום בכנסת, מהעדר המושג שוויון.

יעל דיין: לא רק שהוא לא מופנם, הוא לא חוקק.

יעל דיין: אני כבר לא מדברת על הפנמה, אני מדברת על חקיקה על ספר החוקים.

יעל דיין: אשה שווה לאיש.

יעל דיין: לא קיים.

הרבנית משורר: לא לכלול את כולם.

יעל דיין: לא כוללת את כולם, אני כוללת את כל מי שאשם בזה.

יעל דיין: וכשאני אומרת אשמים, זה משום ש99%- ממעשי האלימות נעשים כלפי נשים.

יעל דיין: אז זה לא כולם, אבל זה כל האשמים.

הרבנית משורר: שילמדו קצת יהדות ויראו איך שהיהדות יודעת איך לכבד את האשה.

יעל דיין: גברתי, את לא ברשות דיבור.

יעל דיין: ארבע אמהות, בבקשה.

זהרה ענתבי: חבר הכנסת אדלשטיין, אני מתנצלת, הייתי בטוחה שזה הסיפור.

זהרה ענתבי: לפני שלוש שנים הקמנו את ארבע אמהות, והתברר שאנחנו לא יכולות להשמיע את הדברים שלנו, לא כי אנחנו לא מיומנות או מוכשרות או יודעות או רהוטות, פשוט בגלל שאנחנו נשים, והיחידות שפתחו לנו את האפשרות לבעבע את הדברים שלנו לתוך החברה, והיום השבוע הזה, גם להגיע להישג שהממשלה חתמה על מהלך שהתחילו אותו נשים, היו שלי יחימוביץ' וכרמלה מנשה, היחידות שלא זלזלו, היחידות שהקשיבו ואפשרו למהלך הזה להיחתם השבוע, ועל זה מגיע להם בראבו.

אפרת ישראלי: השאלה אם את פמיניסטית כתוצאה מזה?

זהרה ענתבי: היום אין לי ספק שנשים יכולות לחולל את המהפכה, שהן חייבות לחולל את המהפכה .

זהרה ענתבי: אין לי ספק שאחווה נשית היא זאת שיכולה להזיז את כל הדברים.

זהרה ענתבי: אפרופו תבונה, אתם יודעים את תבונת הכוח שנהלום וניכנס בקיר.

זהרה ענתבי: לנשים יש תבונה, אני קוראת לה תבונת המים.

זהרה ענתבי: להצליח ולחלחל את הדברים, וזה מה שאנחנו עושות היום, ולקראת שנות אלפיים כמעט, אני חושבת שזה יהיה דיון אחרון.

זהרה ענתבי: אני מקווה שהדברים יהיו הרבה יותר ברורים.

זהרה ענתבי: אני רוצה להודות באופן אישי לחברת הכנסת, עוד מעט אולי נוכל לומר גם השרה, אם תצא מפה איזה קריאה.

יעל דיין: תודה רבה.

מוחמד כנעאן: אני רוצה להגיד לחברה בארבע אמהות, בלי שתיפגש איתנו, שאנחנו תמכנו בהן.

יעל דיין: הוזמנו 15.

מוחמד כנעאן: אני לא יודע, אבל אני אומר באופן כללי לצערי הרב.

מוחמד כנעאן: אני רואה בכל הוועדות של הכנסת, בכל המושבים של הכנסת, בכל הכנסים של הכנסת, תמיד החברות הערביות נעדרות מהכנסים הללו.

מוחמד כנעאן: היא דיברה על התקשורת, היא דיברה על היחס לאנשי תקשורת במגזר הערבי.

מוחמד כנעאן: גם בתקשורת היא קוטלת אותן, לא מאפשרת להן לקבל את התפקידים הראויים להם.

מוחמד כנעאן: אני בטוח שמה שאני אומר זה נכון.

מוחמד כנעאן: אני בטוח.

מוחמד כנעאן: אני ביררתי לפני שבאתי לכאן, ואני יודע למה אני מתכוון.

מוחמד כנעאן: חברות הנהגת נעמ"ת, על חברת מזכירות, לא על חברות שהן במועצה, שלא הוזמנו ולא יודעות על הכנס הזה.

מוחמד כנעאן: אני רוצה להגיד לכם רבותי, האשה הערבייה, המחנכת הערבייה, המהנדסת הערבייה, האקדמאית הערבייה, יש היום בשנות אלפיים המון נשים כאלו שיכולות לתרום לחיי שותפות, לחברה הערבית יכולות לתרום לחברה סובלנית יותר, סבלנית יותר, חברה שצריכה לבנות את העתיד הטוב יותר לשני העמים במדינת ישראל.

מוחמד כנעאן: תודה.

יעל דיין: תודה רבה.

יעל דיין: חני נחמיאס, בבקשה.

יעל דיין: אחריה – הרבנית אילה גליקסברג.

חני נחמיאס: כפעילה בעזרת נשים, כאמא, כאשה, אבל גם כאמנית שמופיעה בעיקר בפני ילדים גיל רך, ומי שחושבת שמעמד האשה יהיה מעוצב אם הוא יושרש כבר בגיל הרך, אני קוראת מכאן לעקור מתכנית הלימודים יצירות ספרותיות נלמדות שבהן נשים מוצגות בצורה סטריאוטיפית, שהן מבשלות, מנקות, מכבסות, ומגישות את הארוחה לאבא שחוזר עייף ורצוץ מן העבודה, כי אני חושבת שהמושגים האלה הם אלה שמביאים אותנו אחר כך להילחם במה שאנחנו נלחמים היום.

חני נחמיאס: תודה.

יעל דיין: הרבנית איילה גליקסברג.

איילה גליקסברג: אני אפתח, כפי שאתם נוהגים בבית הזה לומר, בקהל נכבד, זו כנסת חצי ריקה, כי מרבית חברות הכנסת עזבו.

איילה גליקסברג: עוד נקודת הערה אחת.

איילה גליקסברג: יושב ראש הכנסת לא נמצא כאן, אבל אביו המנוח שהיה דובר יידיש רהוטה, היה אומר שאפשר ביידיש לומר אלוקים במינוח נשי, כי שורוק הופך באידיש לחיריק.

איילה גליקסברג: במקום להגיד אתה הוא האלוקים, אפשר להגיד באידיש אתה היא האלוקים, ובזה פתרנו את הבעיה.

איילה גליקסברג: כלומר, כל אחד מאמץ לעצמו את האלוקים שלו, והוא לא זכרי, והוא לא נשי, אלא גם הרמב"ם אומר, וזו לא רק בדיחה, הרמב"ם אומר שלכל אדם יש לו האלוקים כפי שהוא מפנים, והוא לא מודל אחד ויחיד.

איילה גליקסברג: כך שיש הרבה מודלים.

איילה גליקסברג: לו יש אלוקים זכרי, ואני מוכנה לדון בזה.

איילה גליקסברג: מה שאני רציתי לומר כאן, ולכן דיברנו על כך, אני מגיעה לוועדה למעמד האשה, ואני מוכרחה לומר, אמנם הדברים של האשה הדתית נאמרים אולי לא לפי סדר כרונולוגי, אבל הוועדה למעמד האשה לפחות מאזינה לאשה הדתית, שהאשה הדתית תייצג את עצמה ולא שידברו עליה.

איילה גליקסברג: אפשר לקרוא הרבה מחקרים סוציולוגיים על אשה כעל משהו כמו - - ישנן הנשים הדתיות, הבעיות שלהן הן כאלה וכאלה.

איילה גליקסברג: מכאן אני מודיעה, יש נשים דתיות שיכולות לדבר מתוך המילייה של עצמן ולא עליהן, אלא מתוכן, וקולן לא נשמע, כנראה בשוגג ולא במתכוון כי הן לא נמצאות אולי ברשימה הקבועה.

יעל דיין: תודה רבה.

מוחמד כנעאן: שלום לכולם, כמובן יהודי לא יכול לשאת באחריות לכל מה שעושים יהודים, וערבי לא יכול לשאת באחריות לכל מה שעושים ערבים, וגבר לא יכול לשאת באחריות לכל מה שעושים גברים, וגם נבחר ציבור לא יכול לשאת באחריות על כל מה שעושים נבחרי ציבור.

מוחמד כנעאן: אבל היום והבוקר הזה אני בין הנבוכים מאוד לאור הידיעות על השר מרדכי.

מוחמד כנעאן: למרבה הצער, הנושא של יחס לנשים ואלימות נגד נשים, גם אלימות מילולית, זה דבר שמתקבל בשוויון נפש.

מוחמד כנעאן: לפני רגע דיברה נציגת ארבע אמהות.

מוחמד כנעאן: לפני שבועיים-שלושה העלנו על סדר היום של הכנסת את ההתבטאויות של מח"ט גולני בקשר לשפה הסמרטוטית שלו, ואחת הטענות שהועלתה מכמה חברי כנסת על הבמה, שהוא לא התכוון לפגוע, אלא הוא סך הכל התכוון להעלות את המורל של החיילים.

מוחמד כנעאן: לצורך העלאת המורל של החיילים צריך לדרוך על נשים ולקבל את זה בהשלמה, אני חושב שזה פשוט פגם יסודי בחברה הישראלית.

מוחמד כנעאן: אני חושב שיש בעיה של סטיגמה שקיימת בחברה האנושית, אבל היא לא פוסחת על החברה הישראלית.

מוחמד כנעאן: יש סטיגמות שאנחנו יורשים, אותם פרקים ישנים בהיסטוריה, ויש סטיגמות שמייצרים אותן בו זמנית, סטיגמות אקטואליות, כמו הסטיגמה שמנסים להדביק לנשים בקרב העולות החדשות ממדינות חבר העמים.

מוחמד כנעאן: אני חושב שזה דבר שהוא גם ראוי לגינוי.

יעל דיין: תודה רבה.

ענת מאור: שלום לכן, אני מתנצלת שאיחרתי לחלק הראשון, כי הייתי בסמינר גדול באורנים שהתקיים היום לרגל יום האשה הבינלאומי.

ענת מאור: ההישג הראשון – נושא נשים ושלום.

ענת מאור: נשים לפי כל המחקרים היו הראשונות – אנחנו 32 שנים בשטח.

ענת מאור: ארבע אמהות, נהדר שהצטרפו, וההצבעה של הממשלה השבוע, זה נצחון של השכל האנושי ושל הקול האנושי והעובדה שאנחנו פרצנו את הדרך לשלום, בתקווה שהוא אכן יתממש.

ענת מאור: זהו הישג אדיר שצריך עכשיו לקצור את המניות שלו.

ענת מאור: הדבר השלישי, זה מהפכה בצבא.

ענת מאור: מי שרואה את הבנות שלנו, ומה שקורה בחיל-אוויר, בחיל-הים, בחילות השדה, זאת מהפכה שלפי כל המחקרים שקיבלנו בלמה הרבה מאוד את יכולת הנשים לצמוח בחברה האזרחית.

ענת מאור: אני רוצה לסיים ולומר שלדעתי גם היום יש לנו שלושה דברים שהם חלק מהדינמיקה שאנחנו לא מספיק מודעים אליה.

ענת מאור: הראשון, זה האירוע התקשורת.

ענת מאור: העובדה שכפוליטיקאיות הבנו שאי אפשר להשפיע היום, בארץ, להכשיר לבבות, לחלחל כפי שנאמר פה, בלי עוצמה של התקשורת שזה הכוח והמידע, והעובדה שלנשים בתקשורת יש יותר ויותר השפעה, ואני אנצל את הבמה הזאת גם שחשוב לקדם נשים מצליחות, מודל של הזדהות, לא רק שירחמו על נשים, ולא רק שיש אלימות, זה מאוד חשוב.

ענת מאור: , אבל גם להציג את ההישגים, זה דבר מאוד מאוד מרכזי.

ענת מאור: ולבסוף החוק שאנחנו מגישים היום, הוא חוק חשוב ביותר.

ענת מאור: עקרון השוויון בין איש ואשה בתקווה שהחוק יעבור, עקרון השוויון הוא מהפכה בתפיסה, שוויון זכויות חברתיות, ייצוג הולם והבטחת ייצוג בצורה כל כך רחבה, ולא נותר לנו אלא להיאבק על מה שחסר מאוד בחוק.

ענת מאור: אי אפשר לדבר על שליטתה של אשה על גופה עד שלא תהיה זכות מלאה וחופש הפלות, ואי אפשר לדבר על שיוויון לאשה, עד שלא תהיה אפשרות לנישואין וגירושין אזרחיים באופן מלא לפי בחירתה של אשה.

ענת מאור: ועל כך זכייתה של שולמית אלוני בפרס ישראל, הוא אות כבוד לה אישית, ולנושא כולו של זכויות אדם, קידום נשים, הפסקת הכיבוש, כי רק בחברה של שלום, זכויות האשה אכן תוכלנה להתממש.

ענת מאור: תודה.

גדעון עזרא: בטוח שאמרו את הכל, בטוח שאני לא מוסיף שום דבר.

גדעון עזרא: מה שלי מפריע, שבעד עבודה שווה מקבלים שכר שונה – בגלל שאתה ממין אחר.

גדעון עזרא: זה הכל, וזו שערורייה שצריך לתקן אותה.

גדעון עזרא: נקודה.

גדעון עזרא: תודה.

יעל דיין: תודה רבה.

נדיה חילו: אני בכל זאת מרגישה כן חובה להגיד משהו.

יעל דיין: נדיה חילו, אני אגיד לך משהו.

יעל דיין: את באה בכל פעם שמזמינים אותך.

יעל דיין: כשמזמינים עשרים ואת באה, אז את אומרת שאת היחידה.

יעל דיין: אני רוצה לדעת איפה ה19- האחרות שמוזמנות ולא באות ואת בקשר איתם.

יעל דיין: היא לא אשמה, אבל אני אומרת.

יעל דיין: הסטטוס הזה הוא משהו שאנחנו צריכים לשנות.

יעל דיין: אני רוצה לומר מלה ולתת את זכות הדיבור לד"ר דפנה למיש ולגברת עינת לחובר.

יעל דיין: את דפנה למיש אני מכירה מהכתבים והספרות, ואת עינת לחובר שהיא דוקטורנטית של ד"ר למיש אני אינני מכירה ונעים לי מאוד.

יעל דיין: אני אבקש מדפנה לומר כמה מלים.

יעל דיין: ואני מאוד אבקש בנוסף להתנצלות ולבקשת הסליחה שלי, אני מאוד מבקשת שאנחנו נקיים ישיבת ועדה בהקדם האפשרי שבה גם הצגת הדברים וגם ההרצאה יהיו במלואם.

יעל דיין: תודה.

דפנה למיש: אני כמובן לא אתן שום הרצאה כרגע, רק כמה הערות.

דפנה למיש: חזרה לנושא שלנו של נשים ותקשורת.

דפנה למיש: אני רוצה להיות אדבוקט ולדבר על חצי הכוס הריקה ולא על חצי כוס המלאה.

דפנה למיש: אני חושבת שעם הקהל שיושב כאן, זה לשכנע את המשוכנעות וקצת את המשוכנעים, אבל יש לנו מחקר אקדמי בתחום, ואנחנו שנים עוסקים בביקורת קבועה על מה שקורה בתקשורת מבחינת דימויי נשים, נושאי נשים, פרספקטיבות נשיות וכו'.

דפנה למיש: לכן במובן זה אני רוצה להדגיש את הנושא שהועלה, ואני רוצה גם להדגיש אותו אקדמית שהסוגייה הזאת תיזכר - - אני יוצאת יחד עם אחרים שקראו לצורך להציג נשיות בהיבטים אחרים שלה.

דפנה למיש: המחקרים מראים לנו שהתפקיד הדומיננטי ברוח הדברים האינטואיטיבים שנאמרו כאן, התפקיד הדומיננטי בו אנחנו מוצאים נשים בתקשורת הכתובה והמשודרת, גם בעתונות, גם בטלוויזיה וגם ברדיו, היא בתפקיד של קורבן.

דפנה למיש: קורבן מלחמות, קורבן אסונות, קורבן אלימות, קורבן מוות טבעי, קורבן.

דפנה למיש: נוח לנו עם התפקיד הזה.

דפנה למיש: ושוב אני רוצה להזכיר את השם שהוזכר כאן היום, כרמלה מנשה, כדוגמה, שהסיקור שלה של לבנון שהלך מעבר לקולות הפורמליים של הקצינים והמפקדים ודובר צה"ל והשרים והמגיבים למיניהם, הלך לחיילים לשמוע את הקול של הרגש, את הקול של האדם, את הקול של השטח.

דפנה למיש: זאת פרספקטיבה נשית, שנשים עיתונאיות, נשים בתקשורת יכולות להביא לנושאים שנתפסים לאו דווקא כנשיים פרופר, נושאים שהם נושאים אוניברסליים כלליים ישראליים, או איך שתרצו להגדיר את זה.

דפנה למיש: אני יוצאת מכאן בקריאה לנשים העיתונאיות שלא כאן

דפנה למיש: אם המסר יגיע אליהן, שהן יכולות לגייס לתחום הזה של שינוי הפנים של התקשורת הרבה מעבר למה שנעשה עד כה, ולחזק את ידיהן של הנשים הטובות הנפלאות שעוסקות במלאכה עד עכשיו.

דפנה למיש: תודה לכם.

יעל דיין: תודה רבה לדפנה.

נדיה חילו: בנושא הנשי בכלל, חלו שינויים ואני לא אמנה אותם בכל התחומים, אבל השינוי הבסיסי הוא השינוי הערכי שגם התבטא באופן התנהגותי.

נדיה חילו: אם הייתי מסתכלת ואני כן רוצה לייצג פה את החלק של הנשים הערביות, התקשורת יש לה את החרב הזה של שני צדדים.

נדיה חילו: מה שקורה בנושא הזה מבחינת התקשורת והנשים הערביות, יש יותר את השימוש של הצד השני של החרב שהוא עושה להם הרבה פעמים עוול, ובצדק כמובן.

נדיה חילו: כלומר, התופעות שמוצגות הן תופעות נכונות של השוליים, של האלימות, וזה קיים.

נדיה חילו: החלק החזק, החלק של העוצמה, החלק העשייה, החלק של ההישג, הוא עדיין לא מיוצג.

נדיה חילו: בהחלט הייתי רואה את החיבור של הנשים באופן כללי, מאחר שאנחנו מדברים על ערך של שיוויון שהנשים כסולידריות, שגם יתמכו, ויש הרבה מה לעשות עדיין.

נדיה חילו: לי יש את האפשרות גם להשוות, כי אני עובדת גם עם נשים יהודיות וגם עם ערביות, ואני אומרת לכם הפערים קיימים בכל התחומים, ובהחלט חבל שגם הנציגים הערבים הלכו.

מיכל יודין: אני קוראת להעדפה מתקנת לנשות התקשורת, מאחר שהגברים לוקחים לעצמם העדפה מתקנת בכל התכניות, אם זה רדיו, אם זה טלוויזיה.

מיכל יודין: גם במשעל, גם בפוליטיקה.

מיכל יודין: אנחנו מעט מאוד רואות נשים משתתפות בדיונים האלו, גם בתוכניות רדיו.

מיכל יודין: אז אנא מכם העדפה מתקנת לנשים ולא רק לנושא של עימות כפי שנאמר, אלא כמו שדנה אמרה : על חיי היום יום, על החברה שאנחנו כולנו חלק ממנה.

מיכל יודין: תודה רבה.

יעל דיין: אני רוצה לנעול את הישיבה ולהודות לד"ר למיש.

יעל דיין: אני מחלקת את זה - האשה כקרבן מצד אחד; אחר כך בנוסף יש לי עוד נושא שהוא מאוד סקסי, הוא לא אירוטי אבל הוא סקסי, זה האשה כרחם.

יעל דיין: אחר כך אשה כאמא, שזה נשמע יותר לעניין.

יעל דיין: ובסופו של דבר אנחנו רוצות להגיע לאשה כאדם שווה.