הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 32, 2000-01-17 11:15

יעל דיין: אני רוצה לציין שזו ישיבה תקופתית כאשר יש שני נושאים שהוועדה מדי פעם עוסקת בהם: האחד, פרסום שאנחנו רואות ורואים כפרסום פוגע בנשים, והנושא השני זה פרסום של דברים או מוצרים שרלוונטיים לנשים ופוגע באחרים, כאשר לפעמים יש לנו הסכמה ולפעמים תהיות.

יעל דיין: ביחס לנושא השני אני רוצה לציין שנוצרה ברית מאוד מסובכת בינינו לבין החרדים ביחס לנושאים שהם מגדירים כתועבה ואנחנו רואים אותם פוגעים בנשים, לא משום שהם תועבה על-פי הגדרה דתית אלא משום שהם עושים שימוש בגוף האישה.

יעל דיין: כך למשל אישה ערומה קשורה בחבלים על מכסה מנוע של מכונית כפרסומת למכונית, זה היה בעבר ואחר-כך זה ירד, ואומרת שהיא מאוד קשורה לאותה מכונית – החרדים ראו בזה פרסום תועבה, לא מחמת האלימות אפילו אלא כי היא הייתה שלושת-רבעי ערומה, ואילו אנחנו כמובן ראינו בזה שימוש בגוף האישה.

יעל דיין: אותה אישה באותה דרגת עירום, אם היא הייתה מפרסמת חזיות וניצבת במלוא הדרה עם חזיה, הם היו רואים בזה תועבה ואילו אנחנו היינו רואים בזה פרסום נאות, בהבנה שאין שום כוונה לפגוע בציבור מסוים שפרסום כזה או אחר פוגע בו.

יעל דיין: אנחנו רואים כפרסום פוגע שימוש בגוף האישה כדי לפרסם דברים שאינם קשורים.

יעל דיין: יחד עם זאת אנחנו עושים חלוקה גיאוגרפית ולא עולה על דעתנו – וזה צריך לעבוד לשני הצדדים – להכתיב לאזורים שהם במובהק בעלי צביון דתי-חרדי שעל-פי כל אמת מידה אין צורך ואין טעם לכפות עליהם דברים שהם רואים בהם פגיעה.

יעל דיין: יחד עם זאת לא יכול להיות שדברים שהם בפרסום כללי, כולל בעיתונות, אנחנו נתייחס אליהם כאל דבר שאפשר לכפות גם על המפרסמים וגם על הציבור שהוא רוצה לראות את החזיה לא מתחת לשמלה ארוכת שרוולים ולנחש איך היא נראית אלא כמקובל בעולם ובכל אופן הוא לא מוצא את עצמו נפגע מפרסום כזה.

יעל דיין: בשעתו היו לנו מיצגים שמשכו קהל רב של כל מיני דברים שבחלקם בלחץ שלנו ושל ארגונים שונים הורדו, כולל מוצרי אוכל שהוצגו וכאן נכנסה הטלוויזיה – ובעיקר ערוץ 2 – לשאלה האם כדי לפרסם שלגון או קרחון צריך לעשות את זה בצורה הכי סקסית והאם אין דרך אחרת.

יעל דיין: אני לא מהפוריטניות, אבל היו דברים שהיו קשורים בתנוחה, מין הזמנה, בהחלט דברים שפגעו ושהייתה מושקעת בהם מיניות רבה כשהם באו לפרסם תות שדה או איזשהו דבר כזה.

יעל דיין: בשבוע האחרון עקבתי בעיתונים.

יעל דיין: בוודאי שאת עין כל אחד מאתנו צדה מודעה שיש בה כאילו רמיזה שהיא מינית.

יעל דיין: אני תמיד עושה מיני מחקר בין הבנות שעובדות אתי וראינו פרסום של ארנק שיושב על עכוז נשים, כמובן ערום, והדעה הייתה שהן לא הרגישו שזה פוגע בגלל התנוחה של הארנק או בגלל הערום שהיה קשור בזה.

יעל דיין: הייתה השבוע גם מודעה של "סלקום" דומני, של רגל חשופה לכל אורכה, רגל יפה מאוד, שנועלת נעל, וכל זה פרסום ל"סלקום" שמתלבש עליך טוב.

יעל דיין: אם לפני כמה שנים זה היה מקפיץ אותנו, היום זה מקובל כאשר נשמרים הכללים הבסיסיים לא לפגוע, כאשר מדובר באזור גיאוגרפי שרואה את זה כתועבה מצד אחד, ומצד שני לא לעשות שימוש במיניות של האישה ובוודאי לא בנושאים שמגישים לנו את זה בצורה של הצדקת אלימות למוצרים שהם לחלוטין לא ממין העניין.

יעל דיין: אלה שני הקטבים של הנושא.

יעל דיין: על שולחננו היום עומד דבר ספציפי ונאמר לי שפנינה רוזנבלום בדרך.

יעל דיין: לימור לבנת ואני ישבנו לפני כמה שנים עם איגוד המפרסמים ודנו וניסינו להגיע לאיזושהי הסכמה שדברים שמתפרסמים רק בבני-ברק, אין שום טעם להתערב בהם, דברים שמתפרסמים באופן חופשי, גם הם לא יכולים לכפות אלא אם זה נופל לאותה מסגרת שציינתי של פגיעה ושימוש לא נאות ואלים בגוף האישה.

יעל דיין: עלה העניין של טלוויזיה ושם בדרך כלל ציבור הנשים והארגונים מהווה כלב שמירה.

יעל דיין: כשהיה הסיפור של האשכוליות וסיפור של סנדלי "נאות" או "נמרוד" בתנוחה ממש מכוערת ומינית, הדברים האלו הורדו לאחר פניות שלנו ופניות הארגונים.

יעל דיין: לפעמים צריך לעבור את כל הגלגול הזה, אבל אי-אפשר לצפות - כאשר בתום לב נכנסת איזו פרסומת – לאותה מידת רגישות אצל כולם, אבל אני מוכרחה לציין שדברים שכן ביקשנו להוריד ושהיה ברור שהציבור אכן מבקש, הם ירדו.

יעל דיין: פרסומת של שדיים כמקור חלב, ברור שזו לא הדרך למכור חלב או גבינה לבנה.

זאב אברמסון: בעגה המשפטית זה נקרא חרם שניוני שלדעתי ועל-סמך מידע שאני קיבלתי – וחבר הכנסת פריצקי מביא את הנושא הזה עכשיו לחקיקה – הוא אקט בלתי חוקי לחלוטין, כי חרם צרכני הוא דבר לגיטימי במשטר דמוקרטי, לא שכן חרם שניוני שלא מופעל כנגד הגורם שבתיאוריה יש בעיה אתו.

זאב אברמסון: זה בדיוק מקרה פנינה.

זאב אברמסון: הפנייה לא נעשתה אל פנינה רוזנבלום כי פנינה ידעה מראש את הדברים והיא אמרה שהיא ממילא לא יכולה להינזק ולא תהיה בעיה, אבל כאשר הפנייה הגיעה, כאשר הוצאו פקסים ל"עלית", ל"אוסם", ל"שטראוס" ול"תנובה" ש"פוסטר מדיה" שוב מפירה את החוקים ושומו שמים החרימו אותם, כי אחרת אנחנו נחרים את המוצרים שלכם, והתחילו להגיע אלינו הפניות האלה מצד אותן חברות, אז אני נאלצתי לומר לפנינה הושיעי נא.

זאב אברמסון: זו בעיה שלגביה אני מחפש עזרה ופתרון.

זאב אברמסון: המקרה של פנינה הוא באמת מקרה חריג כיוון שהיא לא מוכרת להם.

זאב אברמסון: מאז הבחירות היא ממילא מוחרמת על-ידם.

יוסף לפיד: אנחנו ניסחנו הצעת חוק - וזה בדיוק חל על המקרה הזה - נגד חרם משני.

יוסף לפיד: דהיינו, אסור לך לאיים על מישהו שלישי שאין לו שום נגיעה בפרשה שאם הוא ממשיך לשתף פעולה עם "פוסטר מדיה", אז יחרימו גם אותו.

יוסף לפיד: אם "עלית" תעיז לפרסם ב"פוסטר מדיה", אז יחרימו גם את "עלית".

יוסף לפיד: התברר לנו שמבחינה משפטית נגד חרם משני כזה אפשר לחוקק חוק ואנחנו הצענו את הצעת החוק הזו.

יוסף לפיד: אני מקווה שנזכה בתמיכת כל אלה שרואים בהתנהגות הנוכחית של החרדים כחלק מהמאבק שלהם להפיכת ישראל למדינה פונדמנטליסטית שמוחקת את זכויות הבסיס של אזרחים בכל מדינה מערבית נאורה.

יוסף לפיד: אני חושב שהמאבק הזה הוא הרבה מעבר לשאלה אם אנחנו נראה את רגליה היפות של פנינה רוזנבלום או לא.

יעל דיין: כפי שאמר חבר הכנסת לפיד, אנחנו מדברים על אפשרות חקיקה לגבי מה שציין זאב אברמסון כחרם שניוני.

יעל דיין: כלומר, אי-אפשר בחקיקה לחייב אותו לפרסם משהו שלך, אבל בהחלט אפשר למנוע חרם של צרכנים.

יעל דיין: הם יכולים לומר שהם לא קונים את הגרביים האלה, הם לא קונים את החזיות האלה או כל דבר אחר, אבל אנחנו כן יכולים לחוקק חוק שימנע מ"תנובה" או מ"אוסם" או מי שזה לא יהיה, שייתן להם את האפשרות לא להיכנע לחרם או לא להטיל חרם ולומר שאם אתה מפרסם את פנינה רוזנבלום, אז אנחנו לא נפרסם אצלך.

יעל דיין: דרך אגב, זה גם קשור קצת בחופש העיסוק, אבל יש בזה את הרציונל.

יאיר תדהר: אני חושב שחברי הכנסת הנכבדים ויתר הנוכחים כאן לא כל כך מודעים למה שעושים היום אותם גופים חרדיים שלא קשורים בכלל לפרסום במקומותיהם.

יאיר תדהר: אני חושב שהם בודקים אותנו כל הזמן כדי לראות עד לאן הם יכולים להגיע.

יאיר תדהר: אני חושב שהדוגמה הטובה ביותר זה חגיגות ה50-.

יאיר תדהר: מדינת ישראל פרסמה פוסטר שהוא מייצג את חגיגות ה50- למדינת ישראל, ואני לא יודע אם אתם יודעים אבל הם אסרו על הפצת הפוסטר כפי שתוכנן מאחר שהראו שם ילד וילדה.

יאיר תדהר: כבר לא מדובר על כן לבושים, לא לבושים, כן גרב או לא גרב אלא על עצם העובדה שיש ילד וילדה בפרסומת.

יאיר תדהר: אולי אפשר לא להמציא שום דבר אלא ללמוד מה נעשה בעולם הגדול.

יאיר תדהר: זה התחיל בבריטניה וזה עבר לאירלנד, לקנדה, לדרום אפריקה ולעוד הרבה מדינות, שם הקימו גוף שכולל בתוכו גם את הרגולטור, גם את איגודי הצרכנים, גם את המפרסמים, גם את הפרסומאים ואת המדיה, והגוף הזה הוא בעצם מטפל ב'סלף רגוליישן'.

יאיר תדהר: כאן בעצם חקיקה לא יכולה לענות על כל דבר כי יש פה גם עניין של טעם טוב ויש פה גם עניין של הבנה.

יאיר תדהר: אמרנו, לא לפרסם בבני ברק זה מקובל על כולנו, אבל כשזה מפורסם בתל-אביב, זה שונה.

יאיר תדהר: אותו גוף גם יכול לפתור את הבעיה.

יאיר תדהר: ידידי מ"טלעד" תכף יביא את התקנות שיש לערוץ השני כאשר גם לערוץ הראשון יש תקנות.

יאיר תדהר: גם לנו, לאיגוד הישראלי לפרסום, יש תקנון אתיקה שברור שאף אחד לא הולך לעשות משהו בניגוד ובמזיד וכולי.

יאיר תדהר: השאלה אם אותו גוף יוכל למנוע תוך הסכמה ותוך הבנה.

נחום לנגנטל: "אל על" מאוד ביקשה את ההתערבות שלנו.

נחום לנגנטל: מאחר שהייתי מנכ"ל דתי, ההנחה של "אל על" הייתה שאם אני אדבר אתם, ההידברות תוציא יותר פרות, ואכן התפתיתי לנהל את המשא ומתן.

נחום לנגנטל: אני אומר התפתיתי משום שהתחלתי לדבר אתם ומיד הבנתי שאין סוף להידברות.

נחום לנגנטל: זאת אומרת, ברגע שאתה בא ואתה אומר שאני מוכן לקצת יותר, תמיד עד שלא תביא את התוצאה של המאה אחוזים, לא יהיה כלום.

נחום לנגנטל: יום אחד הם באו עם הצעה של "בריטיש איירוויס" ואמרו לי ש"בריטיש איירוויס" הסכימה להלביש את הדיילות בתלבושת אחרת והם הביאו לי את התלבושת של "בריטיש איירוויס" ואמרו לי שהדיילות גם מכסות את ראשן וכי החברה הסכימה לא להקרין סרטים בטיסות שלה.

נחום לנגנטל: בשלב מסוים הודעתי לאנשי "אל על" שאני ניתקתי מגע, שילבישו שאת הדיילות איך שהם רוצים ושיקרינו סרטים איך שהם רוצים ואנחנו מראש צריכים לדעת שהפסדנו את המגזר הזה.

נחום לנגנטל: אני אמרתי להם שיתנו שירות טוב, אוכל גלט כושר, שיצאו בשעות נוחות ושהמחירים יהיו בסדר, יטוסו אתם.

נחום לנגנטל: אני יודע שכתוצאה מזה פעולת התגמול הייתה שחודש אחרי כן נסעו שני גדולי התורה, הרב שטיינץ והאדמור מגור, והם נסעו ב"בריטיש איירוויס" ולא ב"אל על" וכתוצאה מכך זה כאילו לימד את חסידיהם שצריכים לטוס בחברה זו ולא באחרת.

נחום לנגנטל: ראיתי את הכרזה נשואת הדיון הקונקרטי הזה לדעתי זו אי-הבנת הגבולות.

נחום לנגנטל: אתה בא ואומר לו בוא נדבר, אז הוא אומר לך תראה את הגרביונים על רגליים של קוף בצורה היתולית ואולי את זה יקנו.

נחום לנגנטל: מרגיזה אותי עצם ההתדיינות על הנושא הזה, אלא שאני מזהיר את עצמנו מפני דבר אחר.

נחום לנגנטל: יש מחיר לליברליות.

נחום לנגנטל: אני לא רואה בהצעת החוק של יוסף לפיד שהיא תעמוד ותחזיק מעמד בבית-משפט ואני אומר לכם את זה בכנות.

נחום לנגנטל: לדעתי אי-אפשר לאכוף אותה.

נחום לנגנטל: אתה לא יכול להגיד לבן-אדם תקנה, אתה לא יכול להגיד לבן-אדם תמכור משהו שהוא לא מעוניין למכור אותו.

נחום לנגנטל: זה המחיר של שוק חופשי, של משק חופשי, של מחיר של ליברליות.

נחום לנגנטל: זה אומר שאם אני אומר ללקוחותיי שהם עשרים אחוז מפלח שוק, אני יכול לומר להם מה אני רוצה לעשות.

נחום לנגנטל: תגיד לי לא לפרסם את זה בעיתונות, אז הם יכולים לעשות זאת מפה לאוזן, אבל זה לא יעזור כי הם יעשו את זה באמירה פנימית.

נחום לנגנטל: לכן תבינו שכל החוקים לא יעזרו.

נחום לנגנטל: אנחנו נופלים כאן לנישה שהם רוצים להפיל אותנו אליה.

נחום לנגנטל: כרגע לא מדובר בעוד הצעת חוק שחברי הכנסת יעביר אותה בגלל שאנחנו מרגישים שאנחנו צודקים.

נחום לנגנטל: אמרתי מראש את עמדתי ואפילו הבאתי את הקבלות של המלחמה שלי במהלכים האלה, אבל אני אומר לכם שזה לא יעזור.

נחום לנגנטל: מה שיעזור זה רק וקטור נגדי.

נחום לנגנטל: אם יהיה מה שאתה קורא גוף צרכני נגדי, אם יבואו השמונים אחוז באופן וולנטרי ויאמרו שאנחנו עכשיו קונים רק גרביונים תוצרת הארץ ולא תוצרת חוץ בגלל הפרסומת הזו והזו, קונים רק את הגרביונים שכרגע איקס החרים אותם או קונים מוצרים של "תנובה" כי כרגע מחרימים אותה, יהיה מה שנקרא החרמה נגדית ולדעתי זו הדרך היחידה.

נחום לנגנטל: כמו שאצלם זה וולנטרי, גם אצלנו זה יכול להיות וולנטרי.

נחום לנגנטל: אחרת אני לא רואה דרך שמישהו יגיש כאן קובלנה, השני יעשה על זה פסק-דין ואחר-כך אני רוצה לראות את המשטרה אוכפת ומישהו משלם על זה איזשהו קנס.

נחום לנגנטל: זה לא נראה לי שזה יהיה.

דני סיני: באשר לחרם החרדי.

דני סיני: גם הטלוויזיה בפירוש מצויה בחרם כזה בעקיפין.

דני סיני: טלעד למשל משדרת היום בימי שלישי וששי.

דני סיני: לפני כמה שנים עמדנו בפני תופעה שמפרסמים סירבו לפרסם ביום ששי בתחומי השבת מאחר שהם קיבלו את אותם מכתבים של איומים להסרת הכשר בד"ץ וכולי וכולי.

דני סיני: אני מוכרח לומר שדווקא פה אני איש בשורה ואני רוצה לומר לכם שהמאבק שלנו ביחד עם המפרסמים, ביחד עם הפרסומאים ובפירוש בעידוד החברות הרב-לאומיות שנכנסו לארץ לאחרונה, שהן בעצם מחזיקות אחוזים כאלה ואחרים בחברות הגדולות למזון ומשקאות, בעזרת אותן חברות ובעזרת אומץ הלב הציבורי שבכל-זאת היה לחברות המסחריות האלה, יש היום מצב שכמעט כל החברות מפרסמות ביום ששי.

דני סיני: זאת בפירוש בשורה שאני גאה ושמח להודיע בשם המפרסמים, בשם המדיה, בשם הפרסומאים.

דני סיני: לכן אני חושב שצריך לאחד את השורות.

דני סיני: צריך להקים גוף שיהיה מורכב מהמדיה, מהמפרסמים, מהפרסומאים ומהרגולטור.

דני סיני: גם לא טלוויזיה לבד, בוודאי לא שילוט חוצות לבד, לא יכולים להתמודד עם חרם כזה.

דני סיני: אם היה מצב למשל שתקציבים שאמורים להיות מופנים לציבור החרדי על-ידי הרגולטור פה בבית הזה היו באיזושהי צורה מותנים בהסכמות – ואני חסיד של הידברות – לאיזשהו תן וקח בנושא הזה, אני חושב שצריך להגיע למצב שהציבור החרדי ירצה ללכת לקראתנו וירצה לנסות להבין אותנו.

דני סיני: יחד עם זה אני חושב שכל הדיונים האלה צריכים להיות דיונים בתוך איחוד כוחות של כל הגורמים הנוגעים בדבר.

דני סיני: מדיה אחת או מפרסם אחד לא יכולים להתמודד עם זה.

סופה לנדבר: אני לא אוהבת להרגיז אנשים אבל היום בא לי להרגיז אותם מפני שהם לא יכולים לנהל את החיים שלי, שלך ושל כולנו.

ציפי לבני: ברגע שזה מביא אותי, שאני הייתי מאלה שחשבה שצריך להתחשב גם אם לא היו חרמות למיניהם על חברות, כשזה מביא אותי למצב שבו אני מתחילה להתרגז, זה הולך וגורם לקיצוניות נוספת ונוספת בחברה שבאה לידי ביטוי גם במה שהציג יוסף לפיד בהצעת חקיקה מהסוג הזה.

ציפי לבני: אתם מדברים כאן על "תנובה", אבל אני עוד עסוקה כמי שחשבה שצריך להיות חרם צרכנים על הסיליקון בחלב.

ציפי לבני: לכן אני מכבדת גם את זכותו של מי שלא רוצה לראות סיליקון – וסליחה על ההשוואה - במודעות.

ציפי לבני: אנחנו לא יכולים לקחת את מה שאנחנו רוצים לראות כחברה ליברלית וחברה צרכנית נכונה ולהגיד שלנו מותר לעשות את החרם, אבל אנחנו לא מוכנים לתת למישהו אחר את הזכות הזאת.

ציפי לבני: לכן זה מוביל אותנו, דווקא התופעה הזו של היעדר ההידברות, למצב שבו בסוף נתחיל לכפות אחד על השני את המערכות ולא נוכל להתפשר.

ציפי לבני: אני לא יודעת מה הפתרון אם אין מוכנות להידברות מהצד החרדי, כי זה המפתח לכל תהליך.

ציפי לבני: מאוד הייתי רוצה לראות ועדה ציבורית שאני לא יודעת כרגע מה הרכבה שכן תהיה בה שותפות לציבור החרדי.

ציפי לבני: אני יודעת שהציבור החרדי, קשה לו, אבל שיבין שכדי שלא נגיע למצב שבו יכפה הרוב את דעתו על המיעוט – וכרגע זה מצב שבו הרוב איננו חושב כמוהם וזה מצב שככל שמושכים, הרי יכולה להיות כפייה – גם הציבור הדתי צריך להבין שהוא צריך ללכת למקום שבו דברים שאולי מפריעים לו אבל הם לא קיצוניים, ואני מאמינה שגם בציבור החרדי אפשר לעשות את ההבחנה של מה מוגזם ומה קשה להם, אבל הוא לא עובר איזשהו גבול.

ציפי לבני: אני אומרת שאתה טועה ואל תכניס אותי למקומות של השקפת עולמך בעניין דת ומדינה.

ציפי לבני: אל תכניס אותי כי אני לא רוצה להזדהות אתך במה שאתה חושב.

ציפי לבני: אני רוצה לשמור על הזכות שלך ועל הזכות שלי שתהיה לי היכולת לקבל מידע פרסומי על מוצרים שאני רוצה לקנות וזה לחלוטין לא רלוונטי מבחינתי מה אתה חושב על הרב כדורי, ואני מאוד מעריכה גם את האנשים שמכבדים את דעתו.

ציפי לבני: זאת הנקודה שממנה אני רוצה לבוא וזאת המשמעות של הכיבוד ההדדי.

ציפי לבני: אם מקיימים איזושהי ועדה, והיא מאוד חשובה בעיני, זו צריכה להיות ועדה שתצא עם המסר שאומר מה כן ומה לא, כי יש גם דברים שהם בהגזמה לא רק בראייה הנשית, של האלימות ושל פרסומים שפוגעים בקיום החברתי שלנו בגלל סיבות אחרות.

ציפי לבני: גם כאן יש באמת נורמות שאני חושבת שגם אני יכולה להבין שהם עברו את הנורמה ובעניין הזה אני לא רוצה להשתתף, בעניין של להראות, של לעשות דווקא.

ציפי לבני: אם יוכל להיות גוף כזה שהוא גוף ככל שניתן שבקונצנזוס, הוא גוף שאפילו מהצד החילוני איננו כולל מרכיבים שהם קיצוניים חילוניים, שהוא גוף של קול הרוב הדומם, אני חושבת שיש לזה חשיבות רבה מאוד.

יעל דיין: אני אומרת את זה לא מתוך נקיטת עמדה אלא מניסיון.

יעל דיין: אז השאלה אם אנחנו אומרים ועדה.

יעל דיין: גם אם יש את כל הגורמים, אבל נגיד שאין את כל הגורמים והם לא באים, או אם הם באים במטרה להשיג משהו, כשהם רואים שהם לא ישיגו אותו, הם יפסיקו לבוא.

יעל דיין: הרי נקודת החיבור היא ממש מינימלית.

יעל דיין: כאן השאלה אם אפשר להגיע להסכמה שהיא לא קונצנזוס אלא היא קונצנזוס על מה ענייננו ומה אנחנו מכבדים וזה לא ענייננו.

יעל דיין: זאת אומרת, הקונצנזוס לא יכול להיות על הפרסומים עצמם כמו על איזושהי חלוקה של אי פגיעה גיאוגרפית.

שפרה קרימלובסקי: במגזר החרדי כמו שאתם יודעים החברה היא נפרדת והתלבושת לפי ההלכה, וזה מה שהם היום דורשים, היא שרוולים שמכסים את המרפק, הם מוכנים עד המרפק, החצאית שצריכה לכסות את הברך, הם מוכנים היום עד הברך, אבל החברה הזאת מאוד מאוד רגישה בגלל שהעין של מי שנמנה על ציבור שכל הזמן נחשף למה שהוא רואה, הוא מאוד מאוד רגיש בדברים שציבור אחר לא רואה אותם בכלל.

שפרה קרימלובסקי: אני מנהלת המחלקה הדתית ב"גיטם" ובשנים הראשונות שהייתי שם, כשבאו הבחורות עם הבטן בחוץ, אני ראיתי את זה.

שפרה קרימלובסקי: היום, גם אם תגידו לי שזאת הולכת חצי ערומה, אני פשוט לא רואה.

שפרה קרימלובסקי: העין הסתגלה למה שראתה.

שפרה קרימלובסקי: קודם כל, זה ציבור שרמת הרגישות שלו היא מאוד מאוד גבוהה ולכן התגובה שלו היא מאוד קיצונית בגלל שהוא רואה את הדברים אחרת ממה שאנחנו רואים אותם.

שפרה קרימלובסקי: בקטע התחומי, בנוגע לתחום בני-ברק וירושלים.

שפרה קרימלובסקי: אנחנו כבר מזמן לא בני-ברק וירושלים.

שפרה קרימלובסקי: בתל-אביב יש אזורים שלמים שהם חרדיים ולא לדבר על בעלי התשובה.

שפרה קרימלובסקי: בת-ים היום היא מעוז של בעלי תשובה.

שפרה קרימלובסקי: חולון, בעלי תשובה.

שפרה קרימלובסקי: אשדוד, 5,000 משפחות חרדיות היו שם בשנת 1997 ואני לא יודעת כבר כמה היום.

שפרה קרימלובסקי: ללא ספק כוחו של המגזר חרדי מתבטא, ברגע שנדמה למישהו שהרב הולך להוציא מילה מהפה, מזמינים את המשאיות, מרוקנים את המדפים והסיפור נגמר.

שפרה קרימלובסקי: לגבי חרמות החילוניים.

שפרה קרימלובסקי: דרך אגב, אולי אסור לי לספר לכם את זה פה משום שפה אני מייצגת את החברה החרדית – ואני נמנית על החברה החרדית, גם אם זה לא בדיוק נראה - כשאני יושבת מול הרבנים, אני מייצגת דווקא את הצד החילוני וזה בגלל שלי באופן אישי מאוד מאוד איכפת הנושא של גשר.

שפרה קרימלובסקי: אני חושבת שהשנאה האדירה בין החילוניים והדתיים, ובשני הצדדים, היא לא חייבת המציאות ויכול להיות אחרת.

שפרה קרימלובסקי: היה לי ארגון של נשים חרדיות למען החיילים ואני רוצה לומר שאפשר לעשות דברים אם רוצים.

שפרה קרימלובסקי: אלו הדברים שגורמים לשנאה אדירה בגלל שצד א' לא מבין, מצד ב' לא מבין, שני הצדדים לא מבינים ולכן כשאני יושבת שם אני תמיד רבה את המריבה של תפסת מרובה לא תפסת, ואתם רק תינזקו וכולי.

שפרה קרימלובסקי: יחד עם זאת לא נראה שחרב צרכנים חילוני יכול לעבוד.

שפרה קרימלובסקי: עובדה, ניסו לעשות את זה בתקופת "פפסי" וזה לא עבד.

זאב אברמסון: אני לא מסכים שאדם כזה יוביל מאבק של ציבור שלם כי הוא לא מייצג אותו.

שפרה קרימלובסקי: אני חושבת שצריך להקים גוף של רבנים ובאמת לא ברמה הקיצונית.

שפרה קרימלובסקי: זאת אומרת, לא להושיב אותם מול חבר הכנסת לפיד אלא מול חברת הכנסת לבני ולהראות שמנסים לפתור את הבעיה ולא להעצים אותה.

שפרה קרימלובסקי: ברור שלא הרבה יוכלו להזיז מפני שישנם קווים אדומים, אבל יהיו דברים שכן יוכלו להזיז.

שפרה קרימלובסקי: אני לחמתי גם נגד העיתונות כי הזדעזעתי מהכתבות שהיו נגד הטלוויזיה, כאשר עיתון "יתד נאמן" יצא בכתבות נגד הטלוויזיה והתחילו להחרים את הלקוחות, כאשר נתנו שם רשימת לקוחות של מי ומי מפרסם בשבת ובין הלקוחות היו גם לקוחות שלי.

שפרה קרימלובסקי: אני מיד הזדעקתי ואמרתי לרבנים שאנחנו נפסיד את "פוסטר מדיה", ושאם נורא איכפת לכם להילחם דרך הטלוויזיה ושהילדים שלנו יהיו חשופים למראות בפוסטר, תמשיכו את המלחמה הזאת אבל תחליטו מה שקול כנגד מה.

אליעזר כהן: אני בעד שתקום אותה ועדה עליה מדברים כי טוב להחליף דעות מקצועיות ולראות מה כדאי ומה לא כדאי, אבל אני לא נכנס לזה.

אליעזר כהן: אני מבקש ומציע לוועדה שלנו שנצא אנחנו בקריאה, שאנחנו לא רואים בעניין הזה שום תועבה ושום פגיעה במעמד האישה, אלא זה פוסטר טוב לכל דבר וכתוצאה מהקריאה הזו אתם תקבלו את הגיבוי שהנה הגעתם לקו והפעם הגזמתם.

אליעזר כהן: אפילו הדתיים יבינו שהם הגזימו.

אליעזר כהן: עצם זה שיעל דיין כיושבת-ראש הוועדה תגיד שאנחנו לא רואים פה שום פסול, אתם הגזמתם, אני חושב שבזה עשינו את שלנו ועצם הדיון הזה את שלו.

מאירה שגב: אני חושבת שהרעיון שלך להקים גוף כזה הוא רעיון טוב ואני חושבת שכדאי שארגוני הנשים יהיו חברים בגוף הזה כדי שיוצג כוח מסוים שאני תכף אומר כמה הוא מוגבל, אבל כוח נשים חילוניות שהוא גם כוח צרכני או נשים בתור עניין של נשים.

מאירה שגב: דרך אגב, בנושא כוח של נשים הייתה לנו קואליציה בנושא של פרסום, קואליציה של שלושת ארגוני הנשים כולל אמונה.

מאירה שגב: יש דברים בהם אנחנו כן יכולים להגיע לשיתוף פעולה.

מאירה שגב: נכון שכאילו יש פער, אבל עדיין היו דברים שהגענו לשיתוף פעולה עם אמונה.

מאירה שגב: אני ממשיכה את זה אצלי בויצ"ו בצוותי פרסום במקרה של פרסום פוגע בנשים וראינו שהצלחנו בנושא הזה.

מאירה שגב: זאת אומרת, הרבה פחות פרסומים פוגעים בתדמית האישה בנושא מעמד האישה.

מאירה שגב: זה עניין של מודעות כמו שאמר חבר הכנסת כהן.

מאירה שגב: אם אנחנו מדברים על זה ואומרים שהעלינו את הנושא הזה כאן ואולי נעלה בוועדה ועוד פעם במדיה ואולי יהיה מקרה שבכל אופן אנחנו נצליח להגיע בקואליציה של ארגוני הנשים לקונצנזוס שבנושא הזה אנחנו לא מסכימים שיטילו חרם כי זו פגיעה בשוויוניות של זכות לפרסום של נשים, יכול להיות שכל דבר בפני עצמה וביחד עוד פעם יעמיד גבול מסוים ותהיה מודעות שאי-אפשר להגזים בנושא הזה.

מאירה שגב: אנחנו לא יכולים ללכת ולפרוץ את זה לגמרי, אבל בהחלט נוכל לעשות משהו.

מאירה שגב: אני עכשיו חוזרת הביתה ויושבת וחושבת איך לנצל את הצוותות שלי גם לנושא ההפוך הזה ואני אשתתף בנושאים כאלה של לשים אותם עד כאן.

מאירה שגב: אנחנו קהל צרכנים ומספיק שאנחנו כן נקנה גרביים וחלב ואז אולי נאזן את השוק, אבל אני יודעת שאנחנו מוגבלים ביכולת.

יעל דיין: אני אנסח - ואני אעביר לחברי הכנסת שהיו בישיבה - מלבד ההודעה הרגילה לעיתונות שאנחנו מוציאים, קריאה שתכלול גם הקמת גוף עליו דיברנו.

יעל דיין: בהודעה נתייחס ספציפית למודעה שאנחנו לא רואים בה מעבר על גבול הסביר, אבל גם הצעה כדי למנוע הישנות של דברים כאלה ולמצוא איזושהי הסכמה.

יעל דיין: אני מאוד מודה לכם.