ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 577, 2002-07-23 11:30

אילן גילאון: אני רוצה להקדים אדוני היושב-ראש ולומר שאין כל קשר בתאריכים בין מה שקרה אתמול למה שקרה היום וכי זה מקרי לגמרי.

אילן גילאון: את הדיון הזה ביקשנו מזה זמן, אבל זה החודש האחרון של עבודת הכנסת והיה מאוד קשה להגיע לזה.

אילן גילאון: בכל-זאת הוועדה החליטה שהיא תיתן את דעתה לנושא הזה.

אילן גילאון: הבעיה המרכזית מתמקדת בכך שבחברת החשמל יש איזשהו נוהג – לפי מה שהבנתי ולאחר מכן נשמע גם הבהרות נוספות – להעסיק אנשים בין חמש לעשר שנים, כאשר בדרך כלל בהסכם העבודה נאמר עד גמר השיפורים, שזה מושג בעייתי כי אני יודע שלעולם אין גמר שיפורים.

אילן גילאון: כאן מדובר בעובדי מחוז דן ששם הבעיה אקוטית ביותר.

אילן גילאון: נשאלות מספר שאלות כאשר הראשונה היא איזה קריטריונים יש לחברת החשמל להפוך מישהו לעובד קבוע.

אילן גילאון: האנשים האלה עובדים עשר שנים ואם העסיקו אותם עשר שנים, יש להניח שכנראה לא היו נגדם טענות מיוחדות והם אנשים שבכל אופן רכשו מיומנות מסוימת.

אילן גילאון: כולנו יודעים שגמר השיפורים זה דבר אין סופי.

אילן גילאון: בגוש דן גמר השיפורים לדעתי יהיה רק כאשר החשמל יהיה מתחת לקרקע.

מעלה הן: - מה זאת אומרת העסקה עד גמר השיפורים.

מעלה הן: - מה הם הקריטריונים למתן קביעות לעובד.

מעלה הן: - האם כדאי לחברת החשמל היום לשלם לאנשים פיצויי פרישה נאותים כאשר מדובר ב300- אחוזים כאשר הם על-בסיס של שכר נקוב נמוך.

מעלה הן: השכר הנקוב לפיצויי פרישה, בדרך כלל הוא שכר נמוך.

מעלה הן: השאלה גם למה מוציאים עשרות אנשים, ואני חושב שבחשבון ארצי מדובר במאות אנשים, כאשר הרבה פעמים גם מעסיקים עובדים אחרים במקומם כי אי-אפשר להפסיק את העבודה הזאת.

מעלה הן: אולי יש כאן איזשהו רצון או מצב שלא רוצים בשום פנים ואופן להגדיל את מעגל העובדים הקבועים בתוך החברה אלא רוצים להשאיר את העובדים כעובדים זמניים.

מעלה הן: מבלי להיכנס ליותר מדי בעיות של חברת החשמל מבחינת מערכת יחסי העבודה, אני יודע למשל שחברת החשמל משקיעה הרבה מאוד – וזה ייאמר לזכותה – בספורטיאדות, בשיפור התנאים של העובדים, עושה מפעלים חברתיים וכולי.

מעלה הן: אולי מטרת חברת החשמל לפעול כחברה ציבורית, כחברה שהיום מאוד מנסה לשפר את תדמיתה הציבורית, ולצורך כך היא צריכה לעשות רק דבר אחד והוא לא להוציא כמה עשרות אנשים כי אנחנו יודעים כמה עולה מקום אבטלה במשק.

מעלה הן: אנחנו יודעים שמקום אבטלה במשק הוא הרבה יותר יקר מאשר עולה מקום עבודה, ולכן צריך לקחת בחשבון של חברת החשמל את פיצויי הפרישה בגובה של 300 אחוזים, את המיומנות שהאנשים האלה שצברו, ואת העובדה שאולי אחר-כך צריך לקחת במקומם עובדים אחרים משום ששיפורים בתחום החשמל תמיד צריכים להתקיים.

מעלה הן: אני רוצה להתערב משום שמדובר במצב אנושי.

מעלה הן: כל אחד מאתנו חש לא פעם מה זה לצאת ממעגל העבודה, במיוחד אחרי עשר שנות עבודה במקום כלשהו.

מעלה הן: זה אומר לקום בבוקר ולא להעיז להסתכל לעיני האישה, להכין לילדים את הסנדביצ'ים ולא להסתכל עליהם כשהם הולכים לבית הספר, ולקום ליום של לא כלום וזה אחרי שעשר שנים אותו אדם עבד והיה מרוצה.

מעלה הן: אני למשל אתמול שמעתי שחברת החשמל הולכת לתוכנית שאומרת פרישה מוקדמת ויציאה לפנסיה מוקדמת.

מעלה הן: מי שיפוטר בתקופה הקרובה, הוא יפוטר מאה אחוזים ולא יעזרו לו מספר התקנים שמתפנים.

מעלה הן: אני למשל לא בא בטענות לחברת החשמל על העלאת מחיר החשמל.

מעלה הן: לצורך זה יש מועצה ציבורית.

מעלה הן: מי שצריך לעשות את האיזון הזה, זו ממשלת ישראל.

מעלה הן: אולי עכשיו צריך לעשות שינוי מבחינת האנשים שנמצאים אצלכם ובזה תביאו את תרומת

מעלה הן: כם הגדולה ביותר לחברה הישראלית, למעגל העבודה במדינת ישראל, ולאותה קבוצה שהיא הקבוצה הכי פגיעה ומדובר באנשים טובים.

מעלה הן: עד שתיכנסו לתהליך של יציאה מוקדמת לגמלאות של הקבוצה בה מדובר, לאט לאט יופשרו התנאים.

מעלה הן: כאמור, ואני מסכם את דבריי, שאלתי שלוש שאלות שהן: 1.

מעלה הן: מה זה עשר שנים, כלומר, מה זה גמר השיפורים והאם עשר שנים זה גמר השיפורים או שזה משהו אחר.

מעלה הן: 2.

מעלה הן: מה הם הקריטריונים לקבלת קביעות.

מעלה הן: 3.

מעלה הן: למה לא לקחת את העובדים האלה – אני מדבר כרגע על גוש דן, אבל אנחנו יודעים שהבעיות האלה קיימות גם במקומות אחרים – ולעשות אתם חוזה עבודה, דבר שיבוא קצת על חשבון החברה, קצת על חשבון הפיצויים וקצת על חשבון החשמל ובלבד שלא יקרה המקרה אותו תיארתי כאן.

יאיר פרץ: הייתי רוצה לשמוע לגבי היקף כוח האדם הקבוע, לגבי היקף כוח האדם הזמני,.

יאיר פרץ: מה סוג ההסכם שנחתם עם עובד קבוע ועם עובד זמני, ומה שכרו של עובד קבוע ושל עובד זמני.

דוד שטורק: אנחנו נקלענו לתקופה מאוד בעייתית שאני מעריך שרבים מאתנו, אם זו הייתה תקופה אחרת בה היינו מפוטרים, איכשהו היו מקבלים את הנושא.

דוד שטורק: אבל במצב של המשק היום מפטרים אנשים כשהמערכת מרוצה מאתנו מאוד כי אחרת הייתה מפטרת אותנו מזמן.

דוד שטורק: לחלק מהעובדים המפוטרים יש מכתבי הערכה, לחלקם המנהלים שלהם אומרים להם בעל-פה שהם זקוקים להם, ואלה מנהלים בדרגים זוטרים ובכירים שהם מנהלי מחלקות.

דוד שטורק: הם אומרים לנו שהגענו לעשר שנות עבודה ואנחנו הולכים הביתה.

דוד שטורק: מרוצים מאתנו, צריכים אותנו והמנהלים הבכירים של המחוז גם אומרים שהם צריכים אותנו אבל אין להם ברירה.

דוד שטורק: אני מדבר לדוגמה על מהנדס המחוז.

דוד שטורק: בישיבות של הנהלת המחוז – ונכחתי בישיבות כאלה – שאלו מנהלי המחלקות את מהנדס המחוז מי יבצע את העבודה אם יפוטרו העובדים, ומהנדס המחוז אמר שמנהלי העבודה יבצעו זאת ואני מדגיש שמנהלי העבודה הם אנשים בני חמישים ומעלה.

דוד שטורק: אותם מנהלי מחלקות צחקו ושאלו אם הוא רוצה שאדם בין חמישים-ששים יתחיל לטפס על עמודי חשמל, וכאן הוא השיב בחיוב.

דוד שטורק: כל המנהלים, כולל מנהל המחוז, מודעים לזה שהם צריכים אותנו ואנחנו כעובדים רוצים להישאר כי אנחנו רוצים להמשיך לעבוד.

דוד שטורק: מאיזושהי סיבה, בגלל עשר שנים, איזושהי החלטה ערטילאית שלא ברור מהיכן היא צצה, אין לנו אפשרות להמשיך לעבוד.

דוד שטורק: אנחנו לא מבקשים חשמל חינם, לא מבקשים תנאים מיוחדים, אלא מבקשים להמשיך לעבוד כפי שאנחנו עובדים היום.

דוד שטורק: חלק מהאנשים מבקש לעבוד אפילו בחוזה אישי כפי שנהוג במקומות רבים במשק, אבל בחוזה אישי אני גם יכול להיות מנהל בדרגה זו או אחרת.

דוד שטורק: נכון להיום אומרים לנו להתראות.

ארז שוסף: אנחנו כואבים.

ארז שוסף: אותנו זימנו לפני עשר שנים ובאנו במטרה לעבוד בחברת החשמל.

ארז שוסף: באנו במטרה להביא פרנסה הביתה.

ארז שוסף: עבדנו כאשר כל אחד ואחד מאתנו ידע שבאיזשהו שלב לפי תור הוא יקבל את הקביעות שלו.

ארז שוסף: זו הייתה השאיפה גם שלנו וגם של ההנהלה ולכן לא דובר אתנו על פיטורים או על תקופה ודאית של עשר שנים.

ארז שוסף: האנשים כאן בגיל 35 ומעלה, אנשים עם בעיות, אנשים עם משפחות.

ארז שוסף: איך לחברת החשמל יש אומץ לבוא ולהגיד לעובדים ללכת הביתה כשהם יודעים טוב מאוד שכל עובד ועובד נתן את הנשמה שלו לחברה ולטובת העבודה כאשר תמיד ריחפה חרב פיפיות מעל ראשו, כשהוא יודע שאם הוא לא יבצע עבודה מסוימת, הוא ילך הביתה.

ארז שוסף: אותו עובד נשאר בעבודה תוך כדי הזנחה של הבעיות האישיות או הבעיות במשפחתו והגיע לעבודה וביצע אותה בכל תנאי ותנאי.

ארז שוסף: אנחנו מרגישים שאנחנו בשר תותחים.

ארז שוסף: אני לא יוצא כנגד חברת חשמל, לא כנגד ההנהלה ולא כנגד הוועד, אלא אני בא להציג דברים פשוטים.

ארז שוסף: אל תפטרו אותנו, אל תזרקו אותנו הביתה.

ארז שוסף: לי אישית יש בעיות משפחתיות, לאחר יש בעיות אחרות, כל אחד והבעיות שלו, אל תזרקו אותנו הביתה.

ארז שוסף: תשאירו אותנו בעבודה.

ארז שוסף: אתם רוצים, תעשו משהו יותר חכם.

ארז שוסף: יגיע זמן של עובד מבוגר לצאת לפנסיה, יושבת כאן קבוצה של אנשים מבוגרים שחברת החשמל באמת דואגת ומנסה לבוא לקראתנו, אבל למה שאני אצטרך ללכת הביתה?

ארז שוסף: תשאירו אותנו.

ארז שוסף: אל תיתנו לנו קביעות.

ארז שוסף: תנו לנו את הפרנסה.

ארז שוסף: עבדתי בכבוד עד היום, נתתי את הנשמה שלי לטובת חברת חשמל, בואו קצת לקראתי.

ארז שוסף: אני לא רוצה את ה300- אחוזים, אני לא רוצה את ה200- אחוזים, אני לא רוצה את ה100- אחוזים.

ארז שוסף: אני יודע טוב מאוד שאם היום אני הולך הביתה, אני עומד בפני קשיים מעבר לכל העובדים וזה בגלל הבעיה האישית שיש לי.

ארז שוסף: אני מבקש, תשאירו אותנו לעבוד.

ארז שוסף: יבוא הזמן, עובד יצא לפנסיה, קחו אחד מאתנו כנגדו כפי שזה נוהל עד היום.

ארז שוסף: אל תתחבאו מאחורי עשר השנים.

ארז שוסף: אני בא בבקשה ובתחנונים, תשאירו אותנו בעבודה ואל תזרקו אותנו.

ארז שוסף: מדובר בסך הכל ב150- עובדים.

אבי ענתבי: חברת חשמל ידועה במשך שנים כחברה שדואגת לעובדיה לעילה ולעילה.

אבי ענתבי: לא פעם אני שומע מקולגות שאומרים לי שאנחנו בחברת החשמל מפנקים את העובדים שלנו.

אבי ענתבי: אולי המילה היא לא מפנקים, אבל אנחנו באמת דואגים לעובדים שלנו.

אבי ענתבי: אני אומר כמה דברים כלליים ולאחר מכן אני אקפוץ לבריכה, נשחה ביחד ונראה מה קורה.

אבי ענתבי: קודם כל, זה נכון שצריך להגיע כאן למהלך של פיטורי עובדים וצריך אומץ לפטר עובדים במסות גדולות.

אבי ענתבי: אם מדובר בעובד פה ושם, זה מהלך יותר קל.

אבי ענתבי: הקבוצה מבינה שמעת לעת מפטרים אחד פה ואחד שם.

אבי ענתבי: צריך אומץ הרבה יותר גדול לפטר קבוצה של עובדים.

אבי ענתבי: תכף נדבר על המשמעויות של השארת העובדים.

אבי ענתבי: אני אומר שאני לא אתחמק ואני אתן פה תמונה נאמנה, הגונה ואמינה.

אבי ענתבי: אני מכיר חלק מהקבוצה שיושבת כאן ואני מכיר באופן אישי את ארז ואם אני לא טועה גם נפגשנו פעם אחת והאמת היא שכאשר הוא אמר לכם שהוא מתחנן, הוא גם אמר לי את הדברים באותן מלים וזה היה לפני חודשיים-שלושה.

אבי ענתבי: יש לו בעיות ואני לא אפרט אותן מטעמי צנעת הפרט.

אבי ענתבי: זה נכון שחלק ניכר מהעובדים האלה באמת נתן את המירב לחברת החשמל.

אבי ענתבי: הם עובדים אתנו תקופה ארוכה, הקדישו לחברה, ואני באמת מבין אתכם אחד לאחד.

אבי ענתבי: אבל אני רוצה לתת תמונה מאוזנת מנקודת מבט ההנהלה ואני חושב שאת התמונה הזו העובדים מכירים.

אבי ענתבי: אגב, אני נכנסתי לתפקידי כראש אגף כוח אדם של חברת חשמל ב1- בינואר 2002, רק לפני ששה-שבעה חודשים, כשלפני כן הייתי בתפקיד סגן מנהל האגף ליחסי עבודה ותנאי שירות, ואני מכיר את הנושאים האלה מקרוב.

אבי ענתבי: לכל אורך הדרך, מינואר ואילך – ואני אסביר גם מה קרה בינואר – אני משדר לעובדים באמצעות אלף ואחד אמצעי תקשורת את מצב חברת חשמל.

אבי ענתבי: המצב רבותיי הוא לא קל.

אבי ענתבי: אם אתם חושבים שאני מדבר רק אליכם, מאחר שאתם עובדים ארעיים, דעו לכם שאני משדר את זה לכל הפורומים, גם אם יושבים מולי מנהלי עבודה או מנהלי מחלקות או בכירים ותיקים שעובדים שלושים וארבעים שנה במערכת.

אבי ענתבי: אני אומר להם את הדברים בלי כחל וסרק.

אבי ענתבי: אני אומר להם שייקחו בבקשה את הירחון שלנו שאנחנו כל חודש שמים להם במעטפות המשכורת, את דבר מנהל אגף כוח אדם, שיקראו היטב – אמנם אני שם לא יורד לפרטים אלא מדובר במסרים – ויבינו מה קורה בחברת חשמל.

אבי ענתבי: חברים חברי הכנסת, מה שקורה היום בחברת חשמל זו בבואה נאמנה של מה שקורה במשק הישראלי.

אבי ענתבי: מה קרה בינואר 2002.

אבי ענתבי: התחילו לעשות חישובים ודוחות רווח והפסד של חברת חשמל בגין שנת 2001.

אבי ענתבי: ישבו ובדקו וגמרו את הדוח הכספי, אז הסתבר לנו שהחברה עומדת להפסיד כ51- מיליון שקלים בשנה החולפת.

אבי ענתבי: החברה הגדולה הזו שאתם נמנים על עובדיה המסורים במשך עשר שנים, שכוללת קרוב ל10,000- עובדים קבועים וקרוב ל3,600-3,500- עובדים ארעיים, זו חברה ענקית במושגים גם של המשק הישראלי וגם במושגים בינלאומיים, והחברה הזו עם כל מה שהיא עושה, היא סיימה שנת פעילות בהפסד של 51 מיליון שקלים.

אבי ענתבי: הלוואי ובזה היינו מותחים קו והיינו אומרים שיש את 2002, אז קורה במפעל עסקי שפעם מפסיד וזה מותר וזה בסדר.

אבי ענתבי: אנחנו חיים על תעריף כשהתעריף הוא מהותה של פעילות החברה כי על סמך התעריף אתה בונה את ההכנסות שלך כאשר יש לך את ההוצאות.

אבי ענתבי: היו ויכוחים גדולים מאוד עם הרשות לשירותי חשמל לגבי התעריף, ואני מניח שפה ושם שמעתם את התגלגלות העניינים, הייתה עלייה דרמטית בשער הדולר, מארבעה ומשהו שקלים כבר הגענו לחמישה שקלים, ובשורה התחתונה – ואני לא אלאה אתכם כאן במספרים – סיימנו רק את הרבעון הראשון של שנת 2002, בסך הכל שלושה חודשי פעילות, בקרוב ל500- מיליון שקלים הפסד.

אבי ענתבי: רבותיי, אני פונה בעיקר לעובדים, חברה כמו חברת חשמל עם כל העיסוקים שלה, מסיימת בהפסד רבעוני של חצי מיליארד שקלים, זה לא רק מכה מתחת לחגורה אלא זה כמה וכמה מכות מתחת לחגורה.

אבי ענתבי: חברה לא יכולה לעבור לסדר היום במקרה כזה.

אבי ענתבי: עברנו עוד חודש וההפסד הזה גדל לקרוב למיליארד שקלים כי הדולר הגיע לחמישה שקלים, גם מצב המכירות הוא לא מי יודע מה בשמים, כך שהגענו למצב מאוד גרוע ולשמחתנו ב1- ביולי – אני אומר לשמחתנו בצורה מסויגת – קיבלנו העלאה תעריפית של כך וכך אחוזים על-ידי הרשות אבל זה בפירוש לא מכסה את הציפיות שלנו.

אבי ענתבי: החברה חשבה ברמה אחרת אבל ברשות יש שיקולים אחרים כאשר מצב המשק הוא גם כן שיקול שלהם, חוסר התעסוקה גם הוא שיקול שלהם, מעסיקים אחרים שמשתמשים בחשמל שלנו שזה מרכיב ההוצאה שלהם זה גם בשיקולים שלהם, והם לקחו את מכלול השיקולים והעלו את התעריף בכך וכך אחוזים.

אבי ענתבי: רבותיי, זה לא מספיק לנו.

אבי ענתבי: אין לי פה נתונים לומר לכם מה יהיה בסוף שנת 2002 כי אנחנו עדיין לא יודעים, אבל מה שאני שומע בהערכות המקצועיות שבתוך חברת החשמל הוא שאנחנו הולכים להפסד.

אבי ענתבי: רבותיי, יש לנו הפסד חמור.

אבי ענתבי: אני אומר את המילה חמור.

אבי ענתבי: יש לנו גם ירידה בהיקפי עבודה.

אבי ענתבי: זאת אומרת, דובר כאן הרבה על מושג השיפורים במחוזות ובאמת ב1992-, כתוצאה מחורף קטסטרופלי והמון הפסקות חשמל, גם בירושלים דרך אגב, החליט מי שהחליט לאשר איזושהי פעילות כדי לשפר את הרשת ונכנסו לפרוייקט השיפורים.

אבי ענתבי: הפרוייקט הזה נמשך חמש שנים, אחר-כך לא סיימו אותו ורצו להאריך, כך שהאריכו בעוד שנתיים-שלוש, לאחר מכן האריכו בעוד תקופה, אבל בזה זה מסתיים.

אבי ענתבי: תוכנית השיפורים המואצת במחוזות מסתיימת.

אבי ענתבי: מה חברת חשמל כחברה רצינית צריכה לעשות בימים אלה.

אבי ענתבי: הרי אנחנו חייבים גם לשמור על החברה כחברה ולא לתת לה חס וחלילה להתמוטט.

אבי ענתבי: ההפסדים האלה שדיברתי עליהם לפני מספר דקות, זה מצב לא בריא לחברה גם אם היא חברה ממשלתית ואנחנו חברה ממשלתית וגם עסקית.

אבי ענתבי: אסור לתת לחבר משקולת לרגל ולזרוק אותה למים כדי שתטבע.

אבי ענתבי: חייבים לעשות איזושהי פעולה.

אבי ענתבי: חייבים להוציא את העגלה מן הבוץ בנקודה הזאת.

אבי ענתבי: אני חייב לטפל בנושא בצורה מערכתית.

אבי ענתבי: אני לא יכול לשבת עם חמישה או שבעה עובדים ולתת להם פתרונות כי יש לי בעיות במקומות אחרים.

אבי ענתבי: יכולתי תיאורטית להשאיר אותם בעבודה, לשחרר עובדים ותיקים, אבל היינו עושים כאן את אותו דיון עם העובדים הוותיקים, ומה הם היו אומרים?

אבי ענתבי: שהם עובדים בחברה ארבעים שנה ונתנו לה את הנשמה.

אבי ענתבי: אם כן, אני צריך לטפל בצורה מערכתית ולראות את כל התמונה כפסיפס אחד.

אבי ענתבי: באנו עם הצעה, עם איזושהי תוכנית שמנסה לקשור את כל הקצוות.

אבי ענתבי: להגיד לכם שכולם יהיו מרוצים מהתוכנית הזו?

אבי ענתבי: אני לא חותם לכם שכולם יהיו מרוצים.

אבי ענתבי: אני כבר שומע שאלה לא מרוצים, אתם לא מרוצים וכולי.

אבי ענתבי: זה טבעי, כי כשעובדים בגדול, אי-אפשר לספק לכולם את הכל.

אבי ענתבי: מה בסיס התוכנית.

אבי ענתבי: יש לנו קבוצה של עובדים – ואני מבקש שגם לא ננקוב במספרים כי אני רוצה להעביר לכם את המסר – שאו שהם מתפקדים באופן לקוי, או שיש להם בעיות משמעת, או שכבר לא מתאימים מבחינה תהליכית או טכנולוגית למפעל וחברת חשמל היא מפעל טכנולוגי בסופו של דבר.

אבי ענתבי: יש לנו קבוצה גדולה כזו של עובדים שהם קיבלו קביעות כבר לפני שלושים-ארבעים שנה.

אבי ענתבי: אנחנו רוצים לשפר את העניינים, אנחנו רוצים שהחברה תעבור ממדרגה א' שהיא יותר נמוכה, למדרגה ב', ולכן באנו עם רעיון שגם הוא קשה ליישום אבל יש לו הגיון מסוים.

אבי ענתבי: אמרנו שעובדים שבימים אלה לא יכולים לתרום את מלוא כושרם או שהם מתפקדים באופן לקוי, עם כל הכאב והצער – וגם כאן

אבי ענתבי: יש כאב וצער – נאמר להם תודה רבה, אתם כבר עבדתם ותרמתם, וכבר שילמתי לכם.

אבי ענתבי: אתם עובדי חברת חשמל וקיבלתם את כל מה שמגיע לכם.

אבי ענתבי: אנחנו מאוד מבקשים, תפנו את המקום, תקבלו את כל מה שמגיע לכם כאקסטרה, ותנו לדם חדש מלמטה לזרום.

אבי ענתבי: בדרך זו אני גורם ליתרון כפול לחברה, גם משחרר עובדים שהם לא נחוצים לי במיוחד – ואני אומר את זה על דרך ההמעטה – וגם קולט דם צעיר למערכת, והדם הצעיר הם בעצם המנהלים שיחליפו אותי בעוד עשר-עשרים שנה.

אבי ענתבי: אלה הם מנהלי העבודה, אלה הם מנהלי המחלקות שיהיו בדור הבא.

אבי ענתבי: גיבשנו את התוכנית הזו.

אבי ענתבי: היות שאנחנו לא רשאים לסגור את כל העניינים לבד אלא יש מעלינו רשויות – ואני מדבר על רשות החברות ועל האוצר – הגשנו תוכנית מאוד מסודרת שמאפשרת להוציא את העובדים האלה בקבוצת גיל מסוימת, בין 55 ל62-, בדרך יש פה שיקולים של כדאיות כלכלית כי משלמים להם וצריך באיזה מקום לעשות איזון כדי שלא תהיה עלות יותר גבוהה מהתועלת.

אבי ענתבי: צריך לוותר על תקנים, צריך לוותר על כוח אדם וכולי.

אבי ענתבי: כאמור, הצגנו איזושהי תוכנית מאוזנת וטובה, קיבלנו את אישור הרשות ועם זה אנחנו יוצאים לדרך.

אבי ענתבי: היציאה לדרך היא סיפור של הימים האחרונים.

אבי ענתבי: קיבלתי את ההנחיות ואת ההוראות המתאימות והתחלנו בעצם את המהלך לגבי העובדים הקבועים.

אבי ענתבי: אני מניח שכל אחד במחלקה שלו יודע על מה אני מדבר.

אבי ענתבי: אנחנו מאמינים שהמהלך הזה של שחרור ותיקים וקבועים וקליטה של דם חדש במקומם, זה מהלך טוב ובריא לחברה מכל הכיוונים.

אבי ענתבי: זה גם בריא ניהולית.

אבי ענתבי: אתה מתחיל לשדר שמי שלא עובד טוב, הוא מוחלף.

אבי ענתבי: דרך אגב, היות שאני חושב שיהיו עוד דיבורים או דיונים, אני כבר אומר לכם שהעובדים הוותיקים האלה לא ישוחררו חס וחלילה בבעיטה או בטריקת דלת.

אבי ענתבי: אנחנו נעשה את זה בצורה מסודרת, נדבר עם המנהל של העובד, נסביר לו בדיוק כל מה שאני אומר עכשיו, אם צריך מערכות תומכות של מחלקה סוציאלית שיש בחברת חשמל, מרפאה, רפואה וכולי, אנחנו חזקים מאוד בדברים האלה.

אבי ענתבי: אנחנו נעשה תהליך נקי ואנושי ממדרגה ראשונה.

אבי ענתבי: אני מעלה את זה כי אני יודע שגם קשה להוציא עובדים ותיקים לפנסיה כשהם בגיל 55 כי לא כולם רוצים בזה.

אבי ענתבי: אני צריך להתמודד גם עם הדבר הזה.

אבי ענתבי: אתם יודעים שחיים בעולם של פשרות וכולנו בסוף מתפשרים כדי להגיע לפתרונות.

אבי ענתבי: אני לא רוצה למשוך את כולם עד הסוף.

אבי ענתבי: באותם מקומות, נניח כל שבוע, כל שבועיים, ברגע שנראה שהצטברה קבוצה שסגרנו את העניינים איתה לטוב, אנחנו נשחרר אותם.

אבי ענתבי: לאחר מכן עוד קבוצה ולאחר מכן עוד קבוצה.

אבי ענתבי: זה מאמץ לא קטן ועבודה מאוד מסובכת בתנאים, בנורמות העבודה ובתרבות העבודה של חברת החשמל.

אבי ענתבי: אני מאמין שבמסגרת של האילוצים הקיימים אנחנו עושים את המיטב שיכולים לעשות.

אבי ענתבי: אף פעם אין מושלמות.

אבי ענתבי: הלוואי שהיקפי העבודה היו גבוהים יותר והלוואי ולא הייתי צריך לעשות שום מהלך.

אבי ענתבי: מנהל כוח אדם, הכיף שלו הוא לגדול עם החברה שבה הוא עובד ולקלוט עובדים בחברה שהוא עובד ובלבד שהעסק ידפוק טוב ונהיה רווחים ויהיה טוב לכל עם ישראל.

אבי ענתבי: בשנים כל כך קשות למשק, אין כיף יותר גדול למנהל כוח אדם להחזיק עובדים כאלה ואפילו לבצע משימות לאומיות.

אבי ענתבי: מנהל כוח אדם נורמלי לא כל כך אוהב לפטר עובדים כי זה מעמד לא קל.

אבי ענתבי: הוא בוודאי לא קל בישראל של שנת 2002.

אבי ענתבי: דעו לכם שאני מודע באופן אישי לכל מילה ומילה שנאמרה.

אבי ענתבי: אני לא הוצנחתי לחברת חשמל, אני גדלתי בדיוק כמוכם בחברה אליה נכנסתי בסך הכל לפני 25 שנה והגעתי לראש הפירמידה אבל אני יודע בדיוק מה זה לעבוד בחברת חשמל, איזה כבוד זה לעבוד בחברת חשמל ואיזה ביטחון זה נותן לעובד בחברת חשמל שיכול לבנות את העתיד שלו.

אבי ענתבי: אני יודע בדיוק כמוכם כי אני גדלתי ועברתי את התהליך הזה אתכם.

אילן גילאון: כל הרפורמה שלך צריכה לומר משהו אחד, איך אתם מתמודדים בנושא של הארעיות ואיך בחברת חשמל הארעיות נמשכת כל כך הרבה זמן, מה עם המעמד הקבוע של האנשים האלה ואיך אתם מגלמים שתי מערכות.

אילן גילאון: זה לא מקרה שועד העובדים לא הגיע לכאן, זה לא מקרה שאתמול כאשר היה נוגע לנושא של צריכת החשמל, כל הכנסת הוצפה בוועדי העובדים של חברת החשמל.

אילן גילאון: היום אתה מדבר על 3,300 עובדים אבל איש ועד אחד לא מעניין אותו מה קורה לעובדים אלו.

אילן גילאון: אתה חדש בתפקיד ואולי זה לא הוגן שאני אומר לך את הדברים האלה, אבל הדבר הזה נמשך שנים.

אילן גילאון: שאלתי שאלות קצרות ומאוד ברורות והשאלה מה אתה יכול לומר לארז.

אבי ענתבי: שאלנו אם קודם כל יש עבודה והרי אין חילוקי דעות שהבסיס לכל העסקה של עובדים היא העבודה.

אבי ענתבי: הרי אנחנו לא משלמים שכר לריק.

אבי ענתבי: שאלנו אז שאלות כמו האם יש עבודה, אמרו לנו המנהלים דאז, לפני חמש שנים, שיש עבודה.

אבי ענתבי: מה קורה עם העובדים האלה, הם הרי כבר עובדים חמש שנים ומה נעשה אתם?

אבי ענתבי: אמרו לנו שאם יש עבודה היום, למה לנו היום לפטר אותם או לשחרר אותם, בואו נעשה הארכה ראשונה אחרי חמש שנים לשמונה שנים כי יש עבודה.

אבי ענתבי: העובדים ימשיכו לעבוד ובינתיים יכול להיות שיש עובדים שיפרשו.

אבי ענתבי: יש פרישות שלא קשורות למקצה הזה, אבל יש עובד שפורש בגלל גיל, יש עובד שפורש פרישה מוקדמת, יש חולה שחס וחלילה חולה ולכן הלך הביתה.

אבי ענתבי: לכן אמרנו שנתקדם בתהליך.

אבי ענתבי: כלומר, יש עבודה, זה הבסיס, ולאחר מכן, אם מתפנים מקומות ותקנים מתפנים, אני יכול לתת קצת קביעויות, להתקדם בתהליך ולראות לאן אנחנו מגיעים.

אבי ענתבי: בסך הכל צריכים גם לראות אופק של זמן.

אבי ענתבי: אי אפשר לקבל תמיד החלטה מרגע זה לרגע זה אלא צריך לראות אופק של זמן.

אבי ענתבי: עשינו הסכם עם העובדים – ואני רוצה שהעובדים ידעו, ואני מניח שהם יודעים – גם עם ועד העובדים וגם עם ההסתדרות ועשינו הארכה ראשונה מחמש שנים לשמונה שנים.

אבי ענתבי: אני חלק מחברת החשמל ואני חי ונושם את חברת החשמל.

אבי ענתבי: אתם מכירים את המושג שאומר שחברת חשמל זה בית שני שלנו, גם שלי וגם שלכם.

אבי ענתבי: דיברתי בשקט ולא בהתלהמות ואמרתי לכם את האמת למרות שהיא לפעמים מרה אבל שמתי אותה על השולחן.

אבי ענתבי: מי שקובע אם יש עבודה או אין עבודה בחברת חשמל זו הנהלת חברת חשמל.

אבי ענתבי: לא אני באופן אישי, יש לנו את המנהלים שלכם.

אבי ענתבי: אנחנו נותנים את הדין על הפעילויות, על המצב הכספי, על ההפסדים ועל הכל, אבל מי שקובע אם יש עבודה או אין עבודה, זו הנהלת חברת החשמל.

אבי ענתבי: העובדים לא קובעים אם יש עבודה.

אבי ענתבי: אם כל אחד יעשה מה שהוא רוצה, יש דין ויש דיין.

יאיר פרץ: אני מברך על הרעיון שהציע עורך-דין יצחקי, אבל הוא לא מספיק.

יאיר פרץ: אנחנו מדברים על יעילות במערכת, הוצאת עובדים קבועים עקב תפקודם בגלל הגיל, השחיקה וכולי בתנאי פיטורים מכובדים וקליטתם של העובדים שיושבים כאן שהם צעירים ועם ידע.

יאיר פרץ: בנוסף לכך אני מצרף את בקשתו של ידידי עורך-הדין יצחקי שאומר דבר אחד.

יאיר פרץ: במידה שתהיה קליטה של עובדים חדשים, הם יהיו הראשונים שייקלטו לעבודה בחזרה.

יאיר פרץ: המערכת היא גדולה, היא תלך ותשתכלל ותיתן יותר מענים ואני מאמין שאנחנו בתחילת האור בקצה המנהרה.

אבי ענתבי: אני רוצה לומר עוד משהו.

אבי ענתבי: מבין העובדים הארעיים לא כולם מגיעים לקביעות כי היום כדי לתת קביעות במפעל כמו חברת חשמל, אנחנו רוצים את הטובים שבטובים.

אבי ענתבי: אני לא אומר ציון עשר, אבל אני אומר עובדים טובים.

אבי ענתבי: אני רוצה את העובדים הטובים שבטובים.