ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 435, 2002-01-01 09:30

דוד טל: על סדר יומנו הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם, הצעת חוק של חבר הכנסת אחמד טיבי שיש לה סיכוי סביר לעבור בוועדה.

דוד טל: כאמור, התחלנו לדון בנושא הזה ויש לנו עוד כמה בעיות שאנחנו צריכים לפתור כדי שנוכל להתקדם עם הצעת החוק.

דוד טל: לגבי הגדרה של כהונת מנהל מחלקה, הגדרנו בהצעה שהונחה?

ג'ודי וסרמן: "מחלקה – יחידת אשפוז בבית-חולים שיש בה 12 מיטות לפחות וכן מחלקת מיון והרדמה או מחלקות נוספות שייקבעו על-ידי השר בצו".

ג'ודי וסרמן: צריך לשקול אפשרות להכניס מחלקות אחרות שמתבצעים בהם עשרים אלף טיפולים בשנה לפחות.

ג'ודי וסרמן: מדובר על אותם סוגי מחלקות שאין אשפוזים אבל כולנו מכירים אותן כמחלקות לכל דבר ועניין.

לאה ופנר: מתוך הבנה שלנו לעניין הזה ושלהם לעניין הזה, אנחנו כן חושבים שאנחנו צריכים להגדיר אחרת לפחות חלק מהמחלקות שלא יהיו אך ורק תלויי מיטות.

לאה ופנר: זה לא נעשה עד היום כי כולנו מחפשים איזשהו גורם יציב.

לאה ופנר: אנחנו לא רוצים ללכת לטיפולים או לתקופות, לא בגלל שאף אחד לא רוצה ללכת אלא משום שהדברים האלה הם תלויים למשל בהנהלת המחוז.

לאה ופנר: נכון להיום מחלקה מקבלת רשיון והמחלקה היא לא מחלקה באוויר.

לאה ופנר: מי שנותן רשיון על פי הדברים המסוימים זה משרד הבריאות.

דוד טל: אני חושב שאת הנושא של 12 מיטות הייתי מוריד כי אני לא רוצה שמחר מחלקה תהיה עם עשר או שמונה מיטות והחוק לא יהיה רלוונטי לגביה.

דוד טל: אנחנו נשאיר את הסמכות הזו בידי השר.

דוד טל: שר הבריאות הוא זה שיהיה מוסמך לקבוע מה זו מחלקה.

דוד טל: אנחנו נמצאים בסעיף (ב) בעמוד 2.

לאה ופנר: צריך לזכור שבשירות הציבורי זה המגזר היחידי שהולך לכיוון הזה.

לאה ופנר: אי-אפשר לומר שבגלל שהוא המנהל, הוא יוכל עכשיו לקבוע את הכל.

לאה ופנר: בשאר המקומות כשאתה מתקבל להיות קבוע, אתה קבוע.

לאה ופנר: גם אם יש לך מנהל למעלה, הוא לא יכול להחליט לפי ראות עיניו שמחר הוא לא ימשיך או שאתה לא תהיה אלא יש פרוצדורות שקיימות לפיהן צריך ללכת.

לאה ופנר: כאן אתה מכניס ונותן להם כוח שלא זו הייתה הכוונה של המצב אלא הכוונה הייתה לתחום על פי דעת כולם ולכן יש גם משמעות לנושא של הרופאים שעובדים שם, איך הם מרגישים ואיך הם רואים את זה.

לאה ופנר: הייתי רוצה להמליץ להשאיר את זה בהסדרים בלי לחילופין.

מגי בר-אשר: אני רוצה להזכיר שמדובר לא במינוי ראשוני אלא בהארכה ועל תפקודו של אותו מנהל.

מגי בר-אשר: אני חושבת שהמנהל ומנכ"ל משרד הבריאות הם האנשים הנכונים כדי לבחון את התפקוד שלו.

מגי בר-אשר: אני לא יודעת אם עובד כזה או אחר שכועס עליו מסיבות כאלה ואחרות הוא זה שמתאים לכך.

לאה ופנר: לגבי קופת-חולים המצב יותר מסובך כאשר יש שבעה נציגים כאשר בעיקרון בגדול ישנו הנציג המרכזי, דהיינו קופת-חולים המרכזית, אליו מצטרפים נציגים נוספים כשזה לפי ההרכב הפנימי, ואליהם מצטרף נציג ארגון הרופאים.

לאה ופנר: אז יש לנו איזון והם יכולים להשפיע, כך שיש גם את נציגות בית-החולים המקומי, גם את הנציגות של הארצי והאזורי וגם את נציגות הרופאים.

לאה ופנר: שומעים את כולם ואתה מבין שהרופאים תמיד נמצאים במצב של המיעוט, אבל לפחות הם מביעים את דעתם בעניין הזה.

לאה ופנר: זה בעצם מה שהיינו רוצים.

גל הרשקוביץ: לכן מבחינת טובת בית-החולים, אני חושב שהגורם החשוב כאן שצריך לקבוע את השלוש שנים האלה, זה מנהל בית-החולים.

גל הרשקוביץ: לגבי האינטרסים.

גל הרשקוביץ: למנהל בית-החולים האינטרס שבית-החולים שלו יהיה בית-חולים שהחולים יהיו שבעי רצון ויגיעו אליו ויקבלו את הטיפול הטוב.

ישראל אייליג: מבחינת הגיל.

ישראל אייליג: תפקיד של מנהל מחלקה, בדרך כלל אנחנו מדברים על גיל 45 עד 50.

ישראל אייליג: הגאונים, ולא כולם גאונים בגיל 45, הרוב הגדול מגיעים לניהול בגיל 50.

ישראל אייליג: בשנתיים-שלוש השנים האחרונות לכהונתו כמנהל מחלקה, הוא יודע שתוך שנה-שנתיים הוא מפסיק להיות מנהל ואז הוא מתחיל לדאוג לצרכיו כי בגיל 60 הוא יוצא החוצה, הוא מפסיק להיות מנהל מחלקה והוא הופך למה שקוראים כאן מומחה מן המניין במחלקה.

דוד טל: אני מודה לכם.