ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 263, 2001-01-10 09:15

יאיר פרץ: עמיתי חבר הכנסת רן כהן, שרי הבריאות לשעבר, נשיאות נכבדה, פרופ' שני, גב' זיוה טל, מוריי ורבותיי.

יאיר פרץ: ועדת העבודה והרווחה מתכבדת לארח את הגב' זיוה טל, יוזמת הקרן למצויינות ומנהיגות בסיעוד, ואת זוכה הפרס, מר נסים סדן, שאני מבין שעדיין לא חשפו אותו.

יאיר פרץ: מצויינות ומנהיגות מתבטאים בגודל ההכרה של הפרט בחשיבות המסגרת בה הוא פועל והערכים והיעדים אותם הגדירה מסגרת זו, שכן הכרה זו היא שתניע את הפרט ליזום, לשפר, לייעל, ובכך כל הקשורים למסגרת זו ייצאו מורווחים.

נורית בן-צבי: תודה לחבר הכנסת יאיר פרץ.

נורית בן-צבי: אם כך, אנחנו מבינים שיש לנו לב אוהב מאד בוועדה.

יאיר פרץ: תמיד היה, גם כעובד סוציאלי.

נורית בן-צבי: רשות הדיבור לחבר הכנסת רן כהן, לשעבר שר התעשייה והמסחר, אך מעבר לכך, יוזם חוק זכויות החולה, ולנו שותף נאמן למאבק לקידום זכויות המטפלים וידיד אמת לסיעוד.

נורית בן-צבי: נודה על דבריך.

רן כהן: ידידיי שרי הבריאות לשעבר, שושנה ארבלי-אלמוזלינו וויקטור שם-טוב, מוריי ורבותיי, זיוה טל, כל ציבור הסיעוד בישראל.

רן כהן: אני מודה על האמת שנעניתי מהדקה הראשונה לקחת חלק בחסות של האירוע.

רן כהן: אני מודה לדוד טל וליאיר פרץ על ההסכמה שלהם לתת את החסות הזאת לאירוע הזה.

רן כהן: נעניתי לכך משום שרציתי להצדיע לשלושה דברים.

רן כהן: רציתי להצדיע לכל ציבור הסיעוד בישראל.

רן כהן: תאמינו לי, אין מלים, אין זמן ואין יכולת בכלל לתאר את המאגר האנושי, הנפשי והשכלי האדיר הזה שניתן לחברה הישראלית ולחברה בכלל.

רן כהן: לא ניתן להעניק אותו, להעביר אותו ולתת אותו באיזשהו ניסוח, ויהא זה המוצלח ביותר.

רן כהן: תרשו לי לומר רק משפט אחד.

רן כהן: ניסיתי לעשות זאת כל דרכי, כל חיי, גם בהיותי שר התעשייה והמסחר, ואני מייחס חשיבות רבה לאמירת הדברים כאן.

רן כהן: אנחנו חברה שמצוייה בתווך בין יכולת אדירה, פשוט פנטסטית.

רן כהן: קשה לי באמת לבוא ולהמחיש לכם מהי עצמת היכולת של מדינת ישראל ושל החברה הישראל.

רן כהן: מדובר בעצם במיצוי כל היכולות של האנרגיות, של השכל, של היידע, של היצירתיות ושל הדחף לעשות דברים.

רן כהן: לא במקרה אנחנו היום המדינה הרביעית בעולם בתחום הזה.

רן כהן: אנחנו כאלה גם ב-HIGH TECH ואנחנו יכולים להיות כאלה גם בביוטכנולוגיה ובמקצועות אחרים.

רן כהן: אבל אנחנו חברה שנמצאת בתהום של אכזריות בכל הנוגע לפערים שבין היכולת שלה לבין המענק האנושי שלה.

רן כהן: אנחנו חברה שנמצאת אולי באחד המצבים המסוכנים ביותר של קרע לא רק בין שכבות ורובדים ועשירונים, אלא קרע אנושי מדהים, שירסק אותנו על היכולות שלנו.

רן כהן: התחברנו בין ועדת העבודה והרווחה של הכנסת לביניכם, וזה יפה גם לסגור את המעגל הזה היום, או יותר נכון לא לסגור את המעגל אלא להמשיך אותו בשותפות הזאת.

נורית בן-צבי: חן חן, רן כהן.

נורית בן-צבי: כל מילה מיותרת.

נורית בן-צבי: פרופ' שני, אזנינו כרויות לדבריך.

פרופ' מרדכי שני: נורית, על זה אומרים גוזמא קטני.

פרופ' מרדכי שני: העולם הקודם היה עולם של צעירים.

פרופ' מרדכי שני: תוחלת החיים בראשית המאה העשרים היתה 47 שנה.

פרופ' מרדכי שני: זה היה עולם שמתו בו ממחלות זיהומיות.

פרופ' מרדכי שני: זו היתה הסיבה העיקרית למוות.

פרופ' מרדכי שני: זה היה עולם איטי, שהתפתח בהדרגתיות.

פרופ' מרדכי שני: בין חלקים שונים של אותו עולם היתה תקשורת.

פרופ' מרדכי שני: היא לא היתה הכי טובה בעולם.

פרופ' מרדכי שני: היו קצת טלפונים, אבל זה לא היה הכי טוב.

פרופ' מרדכי שני: עבדנו דרך מרכזנים וכדומה.

פרופ' מרדכי שני: יתירה מזו, זה עולם שמחציתו קטן, כי מספר הילודים קטן יותר ממספר האנשים שמתים והפירמידה מתהפכת, עם הרבה מאד בעיות חברתיות.

פרופ' מרדכי שני: בעולם הזה יש ויכוח האם תוחלת החיים תגיע לכך שנגמור את המאה ב-120 שנה, 140 שנה, 150 תוחלת חיים.

פרופ' מרדכי שני: בעולם הזה יש הרבה מאד שאלות חברתיות.

פרופ' מרדכי שני: או-קיי, למדתי עד גיל 30, עבדתי עד גיל 60, עכשיו אני חי 30-40 שנה, מה אני עושה?

פרופ' מרדכי שני: היכן איכות חיי.

פרופ' מרדכי שני: לא רק זה, אני סובל מהרבה מאד מחלות.

פרופ' מרדכי שני: אז אתה נמצא בעולם מאד מורכב של אינטראקציה, של "פולי פרמקולוג'י" ומחלות רבות.

פרופ' מרדכי שני: הדבר המעניין, שאני בטוח שמחלקי הפרס לא ידעו אותו, הוא שקבוצה יותר חשובה זו הטראומה.

פרופ' מרדכי שני: הטראומה יותר חשובה היום כהיבט גלובאלי מאשר מחלות זיהומיות.

פרופ' מרדכי שני: ולא משנה שיש חיידקים יציבים, שיש בעיות ושאנחנו מדברים על איידס.

פרופ' מרדכי שני: משקלה של הטראומה הוא יותר גדול.

פרופ' מרדכי שני: אם אתה מדבר על הגיל הצעיר, הרי לך אחת הסיבות העיקריות למוות.

פרופ' מרדכי שני: אם אתה לוקח מדינות מסויימות, כמו רוסיה, תוחלת החיים של הגבר היא רק 58 שנים, שבחלקה היא בגלל רציחות ובגלל הרבה בעיות אחרות, ובחלק השני זה וודקה וכדומה.

פרופ' מרדכי שני: אם כן, עברנו לעולם שבו יש לנו בעיות כרוניות שאנחנו לא יודעים לפתור אותן.

פרופ' מרדכי שני: אנחנו יודעים לשפר את איכות החיים, אנחנו יודעים להאריך את החיים, אבל אנחנו לא יודעים לשנות בצורה מהותית את ההתמודדות.

פרופ' מרדכי שני: זה העולם שבו אנחנו נמצאים היום.

פרופ' מרדכי שני: לכן, כולנו, אנשי מערכת הבריאות, נמצאים על ה-TREADMILL, רצים מהר מאד.

פרופ' מרדכי שני: כולנו, כל האוכלוסיה רצה מהר.

פרופ' מרדכי שני: אבל אנחנו עוד יותר, מכיוון שהמערכת משנה את אופייה.

פרופ' מרדכי שני: כותב המאמר אומר בצדק שהפתרון הוא לא לרוץ יותר מהר, אלא הפתרון הוא לרדת מה-TREADMILL.

פרופ' מרדכי שני: אבל איך אפשר לרדת מהעולם הזה?

פרופ' מרדכי שני: ועדת העבודה והרווחה לקחה מבצע יוצא מהכלל של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי ובסיוע חבר הכנסת טל קידמה את חוק שיקום נכי נפש בקהילה.

פרופ' מרדכי שני: גם לכם תהיה מעורבות, כי למעשה אנחנו מדברים פה על ה-DISEASE MANAGER.

פרופ' מרדכי שני: הבעיה היא שאנחנו לא צריכים את חולי הנפש בבתי החולים.

פרופ' מרדכי שני: רובם יוצאים לקהילה.

פרופ' מרדכי שני: אבל הם צריכים מישהו שיעזור להם לנווט בעולם והחברה חייבת לעסוק בזה.

פרופ' מרדכי שני: אסור להכניס את זה לסל הביטוח של הבריאות, ובצדק נהגה הכנסת שהיא שמה את זה בצד.

פרופ' מרדכי שני: זה חייב להישאר באחריות הממשלה.

פרופ' מרדכי שני: הנה DISEASE MANAGER, תפקיד שמתחיל בבריאות הנפש ונגמר בטיפול בסכרת, בטיפול באסטמה וכדומה.

פרופ' מרדכי שני: זה חלק מהביטוי למגמה שמשתנה.

פרופ' מרדכי שני: לצערי הרב, בשלושים שנות עבודתי כמנהל בית החולים שיבא היו לי הרבה מאד תסכולים.

פרופ' מרדכי שני: אבל אתמול היתה לי הנאה.

פרופ' מרדכי שני: לפני חצי שנה התחלתי בניסוי בשלוש מחלקות פנימיות, אינטראקציה בניסיון לשפר את היחס לחולים.

פרופ' מרדכי שני: חולים שוכבים היום ארבעה ימים במחלקות פנימיות.

פרופ' מרדכי שני: ה-TREADMILL.

פרופ' מרדכי שני: זורקים אותם.

פרופ' מרדכי שני: אין לנו זמן, אנחנו עמוסים.

פרופ' מרדכי שני: למעשה פעם ראשונה אתמול היה משוב חיובי.

פרופ' מרדכי שני: היה נחמד ונעים לשמוע שמחלקות אחרות מקנאות בשלוש הפנימיות, שפתאום רופאים רוצים ללכת לפנימית והאחיות רוצות ללכת למחלקה פנימית.

פרופ' מרדכי שני: פה קרו שני דברים מעניינים: ראשית, האחיות האחראיות במחלקה מקבלות לנהל את כל התקציב המחלקתי.

פרופ' מרדכי שני: הן צריכות לתמרן בין תקציב כביסה לתקציב מזון, לתקציב ציוד רפואי וכדומה.

פרופ' מרדכי שני: אף רופא לא צעק.

פרופ' מרדכי שני: אף מנהל מחלקה לא אמר אתמול: לא טוב.

פרופ' מרדכי שני: אדרבא, בסימביוזה הזאת בין שניהם בפעם הראשונה שמעתי איזה צליל טוב.

פרופ' מרדכי שני: דבר שני, עשיתי פרובוקציה ושאלתי: תגידו לי, במחלקות שלכם לאחיות יש איזה סמכויות מיוחדות?

פרופ' מרדכי שני: וכולם אמרו לי: כן.

פרופ' מרדכי שני: אמרתי: אני מבין שזה לא טוב.

פרופ' מרדכי שני: היסו אותי ואמרו לי: מה זה לא טוב?

פרופ' מרדכי שני: זה מצויין.

פרופ' מרדכי שני: עובדים נהדר והכל הולך כשורה.

פרופ' מרדכי שני: יש עוד הרבה בעיות.

פרופ' מרדכי שני: התהליך לא נגמר.

פרופ' מרדכי שני: זה תהליך ממושך.

פרופ' מרדכי שני: אבל הסטת הכובד בצורה הדרגתית, בצורה חכמה, תביא תועלת לכולנו.

פרופ' מרדכי שני: קודם כל, היא תביא תועלת לחולה, כי עבודת הצוות תהיה יותר טובה.

פרופ' מרדכי שני: לדעתי, היא תקל על הרופא, שעם השנים הטילו עליו מטלות בלי לחשוב, והוא לקח אותן, וקשה לו להשתחרר.

פרופ' מרדכי שני: אני חושב שזה ישפר גם את תחושת האחות במחלקה ליד מיטת החולה, מה עוד שיש לה אופקים רבים.

פרופ' מרדכי שני: יש דבר נוסף שהדאיג אותי.

פרופ' מרדכי שני: הביאו אותי למפגש באחת האוניברסיטאות של החוג ל-MA.

פרופ' מרדכי שני: היתה לי תחושה שבונים משהו תיאורטי, משהו לא מציאותי.

פרופ' מרדכי שני: טוב מאד שאתם הולכים ל-MA.

פרופ' מרדכי שני: טוב מאד שאתם הולכים לדוקטורט.

פרופ' מרדכי שני: אבל צריך גם לדעת איך להכשיר את האחות.

פרופ' מרדכי שני: אם אתה לא יודע להתאים אותה לעולם של המחר, לא הצלחת.

פרופ' מרדכי שני: מעל זה זכרו דבר אחד: התיאוריה, כולל באוניברסיטה, היא נהדרת.

פרופ' מרדכי שני: השינויים הם מאד קשים.

פרופ' מרדכי שני: אני בטוח וגם למדתי זאת אצלנו.

פרופ' מרדכי שני: קשה מאד לשנות דיסקט במוח.

פרופ' מרדכי שני: קשה לשנות הרגלים.

פרופ' מרדכי שני: אנחנו מגינים על הנחלות שלנו.

פרופ' מרדכי שני: אנחנו חושבים שהשינויים מפחידים.

פרופ' מרדכי שני: אפשר לעשות את זה.

פרופ' מרדכי שני: אבל זו עבודה קשה, של ניסוי ותהיה בצורה הדרגתית.

פרופ' מרדכי שני: רק אם תלכו בדרך הזאת תצליחו.

פרופ' מרדכי שני: שימו לב לכל מה שזכיתם.

פרופ' מרדכי שני: לכו קדימה, בשכל, במחשבה.

פרופ' מרדכי שני: שתהיה לכולכם הצלחה, ולזיוה הרבה שנים של בריאות ונחת.

פרופ' מרדכי שני: כל טוב.

נורית בן-דב: מה נגיד?

קריאות: כל הכבוד.

נורית בן-דב: הקהל אומר.

נורית בן-דב: תודה לפרופ' שני.

ד"ר שושנה ריב"א: מאז שאני מכירה את עצמי הוא מציב לי אתגרים.

ד"ר שושנה ריב"א: זה לא פשוט.

ד"ר שושנה ריב"א: התפקידים המסורתיים משתנים.

ד"ר שושנה ריב"א: זמן האיכות של הרופא, הנותן שירות, מתקצר מאד והופך למאד אינטנסיבי, ואילו זמן הטיפול של אחיות ותומכי בריאות אחרים מתארך.

ד"ר שושנה ריב"א: מרחב הפעולה החדש של האחות מאפשר לה לפתח איכות חדשה של מתן שירות למטופליה.

ד"ר שושנה ריב"א: היא יכולה לנהל טיפול של חולים כרונים, לתאם טיפול של חולי טראומה, לאזן תרופות לחולי סכרת, לנהל תקציבים במחלקות ואפילו לתת מענה לחולים במחלות פשוטות ולא מורכבות.

ד"ר שושנה ריב"א: בישראל מגמת השינוי החלה, אך עדיין אנו עדים למאבקים קשים מאד, מאבקים של כוח ושל יוקרה.

ד"ר שושנה ריב"א: השמרנות, המבנים ההיררכיים, יחסי הגומלין ארוכי השנים, אשר הולידו מושגים כמו "האחות שלי", וכולכם מכירים זאת, מקשים מאד על עיצוב מחדש של תפקיד האחות.

ד"ר שושנה ריב"א: תודה למצויינים.

ד"ר שושנה ריב"א: תודה מיוחדת לזיוה טל, אשר האמינה באליטיזם תמיד והטיפה לטיפוחו.

ד"ר שושנה ריב"א: ידעת לאתר את המצויינים עוד כשהיו בבית ספר לאחיות, לפתוח להם את הדלתות ולברך אותם על כל הישג, קטן וגדול, בפרח ובכרטיס.

ד"ר שושנה ריב"א: את טבעת לא רק את המושג מצויינות בסיעוד, אלא גם פירגון למצויינים.

ד"ר שושנה ריב"א: על כך אנו מודים לך כולם, כפרטים וכמקצוע.

ד"ר שושנה ריב"א: תודה רבה.

נורית בן-דב: תודה לד"ר ריב"א.

1063: תודה רבה על התואר החדש.

1063: אני חושבת שמי שמקבל היום פרס מוועדה כזאת צריך להיות באמת גאה לקבל את הפרס.

1063: אני חושבת שצריך להסתכל על הדברים בגדול על מי שקובע את המדיניות במערכת הבריאות.

1063: אין ספק שקבוצה כזאת של הסיעוד, קבוצה כזאת מובילה, צריכה להיות בין המובילים.

1063: אני מאד שמחה לשמוע שזה כך במחלקות פנימיות בכמה בתי חולים.

1063: אבל, רבותיי, לנו יש היסטוריה בעשייה בשטח ואי-אפשר להתעלם מהעובדות.

1063: אין ספק – ושוב אחזור על כך – שכשרוצים לעשות עבודת צוות ובאמת יש לנו רפואה לתפארת מדינת ישראל, אין ספק שהסיעוד צריך להיות בין המובילים, לא רק שותפים, אלא גם בין קובעי המדיניות.

1063: התכתבתי פה עם פרופ' שני.

1063: מה שאנחנו לא נעשה לעצמנו, רבותיי, אף אחד לא יעשה לנו.

1063: רבותיי, מדינת ישראל מצדיעה לסיעוד.

1063: תמיד אומרים שאנחנו "המלאכים של צ'רלי".

1063: אנחנו עושות את הדברים הכי יפים.

1063: אבל גם לזה אנחנו צריכים את הכותרת המתאימה בגלל ההשכלה שלנו, האחריות שלנו, היידע שלנו, המקצועיות שלנו.

1063: למקבל הפרס – אני חושבת שזה יום גדול בשבילך ובשביל משפחתך.

1063: לשבת בקרב ציבור כזה על מצויינות ומנהיגות – זה יום גדול.

1063: אני גאה בסקטור שאני מייצגת, כי אני אוהבת אותו.

1063: מה לעשות?

1063: אני אחות ותמיד הייתי אחות.

1063: אני אוהבת את הסיעוד ואני אוהבת את העשייה בסיעוד.

1063: לקבל היום את הפרס – אני חושבת שזה דבר גדול מאד.

1063: אני רוצה לאחל לך הרבה הצלחה.

1063: אני מקווה שהרבה ילמדו ממך וימשיכו בדרך הזאת.

נורית בן-דב: אילנה, תודה.

נורית בן-דב: (מחיאות כפיים)

נורית בן-דב: נסים, אמרה לך כבר אילנה שאתה צריך להיות גאה במעמד.

נורית בן-דב: עכשיו אגיד לך למה אנחנו גאים בך.

נורית בן-דב: מר סדן פעל בסיוע עמיתים מתחום הרפואה והסיעוד במרכז הרפואי העמק והתבסס על סטנדרטים, גישות והנחיות המקובלים בארץ ובעולם, אותם הרחיב, עדכן והתאים לתנאים בהם הוא פועל.

נורית בן-דב: עבודתו מצטיינת בחדשנות, בשיטתיות ובהעמקה.

נורית בן-דב: ועל כל אלה נמצא ראוי לזכות במענק מטעם קרן זיוה טל לפיתוח מנהיגות ומצויינות בסיעוד.

נורית בן-דב: (מר סדן מקבל את המענק.

נורית בן-דב: לוחץ את ידי חברי הנשיאות).

נסים סדן: בוקר טוב לכל הנוכחים.

נסים סדן: טכס מקצועי זה בכנסת ישראל הינו מעמד מרגש הן מבחינה אישית והן מבחינה מקצועית ממספר סיבות.

נסים סדן: נפל בחלקי שאירוע חשוב זה תוכנן במקרה בדיוק ביום הולדתי.

נסים סדן: קבלת הפרס בכנסת משמעותית עבורי גם כאזרח ישראל.

נסים סדן: עליתי לארץ לפני 18 שנים עם ההחלטה לקשור את גורלי בחיי המדינה בקיבוץ שדה אליהו.

נסים סדן: לשם כך אני פועל בשיתוף מלא עם הנהלת הסיעוד, ההנהלה הרפואית של בית החולים וכן עם הנהלות המחלקות והיחידות לטיפול נמרץ.

נסים סדן: בנוסף, אני מקיים קשרי עבודה עם גורמים רבים אחרים במוסד ומחוצה לו.

נסים סדן: ובכן, מה עומד מאחורי רעיון ה-TCS?

נסים סדן: – לשם ניתוח ושיפור תהליכי עבודה צריך, קודם כל, נתונים, וכפי שמקובל לומר DATA IS POWER.

נסים סדן: מרגע כניסתי לתפקידי העסיקה אותי המחשבה כיצד ניתן ליצור מאגר מידע שיאפשר מעקב וניתוח שיטתי של כל הנתונים.

נסים סדן: בחיפוש אחר כלים דומים בארץ, ואפילו בעולם, לא מצאתי כלי שיכול לענות על הבעיות הקיימות ולכן התחלתי בניתוח מערכת ופיתוח תכנה בעצמי.

נסים סדן: כמו בגיבוש כל רעיון חדש היה צורך בניסוי ותהיה, ובשכנוע הממונים שיש חשיבות להשקעה בכיוון זה.

נסים סדן: הפרוייקט עורר התלהבות רבה בקרב בעלי המקצוע העוסקים בטראומה במרכזים השונים בארץ ועבודה עם ה-T.C.S בבתי חולים ברחבי הארץ תאפשר בעת העברת פצוע מבית חולים אחד לשני עיון בנתוני הפצוע בזמן אמת, ייעוץ ותכנון עוד לפני העברת הפצוע.

נסים סדן: במילים אחרות: היישום נחשב לכלי שיכול אפילו על-ידי התראותיו באופן מיידי להציל חיי מטופל.

נסים סדן: לכן, הוא מוגדר כ-LIFE SAVING PROGRAM.

נסים סדן: ומיד עולה בזכרוני ציטוט מספר תנא דבי אליהו: שנו חכמים, כל המקיים נפש אחת, מעלה עליו הכתוב כאילו קיים עולם מלא.

נסים סדן: הפרוייקט דורש עוד השקעה רבה בזמן ובאמצעים כדי לממש את כל מטרותיו.

נסים סדן: זה הזמן להודות מקרב לב לגברת זיוה טל על הענקת הפרס לפרוייקט זה.

נסים סדן: כאנשי מקצוע אנו רואים בקרן לפיתוח מנהיגות ומצויינות בסיעוד, שהוקמה על-ידי הגב' זיוה טל, שהיתה תמיד מהמובילות במקצוע, מנוף למימוש החזון של קידום הסיעוד בישראל.

נסים סדן: ברצוני להוסיף ולציין שלא הייתי מגיע עד הלום ללא התמיכה הרחבה של הנהלת הסיעוד בבית החולים, ההנהלה הרפואית, מנהל מלר"ד, ד"ר דראושה, וכל הצוות הסיעודי של המחלקה לרפואה דחופה, שתמכו, עודדו ושתפו פעולה בכל שלבי התקדמות הפרוייקט.

נסים סדן: תודות לד"ר קופלמן, שעם הגעתו לפני כחצי שנה לבית החולים, נרתם במרץ כשותף לפרוייקט.

נסים סדן: תודה גם לכל אנשי המקצוע האחרים, שתמכו וסייעו בדרך ארוכה זו, וקצרה היריעה מלפרט את כולם.

נסים סדן: תודה לכל הנוכחים שהטריחו עצמם והגיעו לחלוק עמי את קבלת הפרס, ואיחולים לכולנו שנשכיל ושיהיה לנו הכוח להמשיך בעשייה מקצועית, יצירתית ופורייה.

נסים סדן: (מחיאות כפיים)

נורית בן-דב: תודה רבה, נסים.

נורית בן-דב: נסים, לך בשלום לשליחותך.

נורית בן-דב: אתה מייצג אותנו בכבוד.

נורית בן-דב: אני בטוחה שכולכם מחכים לדבריה של האחרונה החביבה, זיוה טל, שמבחינת הטרמינולוגיה שלי היא הסיירת בהתגלמותה, ראש גדול, ראייה שמעבר לאופק, נחישות לעשות תמיד יותר ממה שנראה אפשרי, לרבות אירוע זה.

נורית בן-דב: זיוה, כולנו מצפים לדברייך.

זיוה טל: חבר הכנסת יאיר פרץ, חבר הכנסת רן כהן, פרופ' שני, ד"ר ריב"א, גברת אילנה כהן, עמיתותיי לוועדת הקרן – גב' נורית בן-דב וגב' חנה שצמן, ובאולם ד"ר אורלי תורן וד"ר טובה הנדל, חברות הוועדה, האח מר נסים סדן, משפחת סדן, משפחת מרכז רפואי העמק בעפולה, שרי הבריאות לשעבר, גב' שושנה ארבלי-אלמוזלינו ומר ויקטור שם-טוב, כלת פרס ישראל לשנת תשנ"ט – פרופ' בקי ברגמן, האחיות הראשיות של שירותי בריאות כללית- אורית יעקבסון, ושירותי בריאות מכבי – ניצה בלה, מורותיי, תלמידותיי, משפחתי,ידידיי, קהל נכבד.

זיוה טל: תודות ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה שנעדר מהטכס, חבר הכנסת דוד טל, שנאות לתת חסות הוועדה לאירוע ובברכתו נרתמו לארגון הקפדני בחן ובנועם, גב' שירלי אברמי, מנהלת הוועדה, וגב' ורד שפץ, מזכירת הוועדה.

זיוה טל: לאחר שהתחלתם בכך, חברי הכנסת, טל, פרץ וכהן, תוכלו לאמץ את הרעיון ולקבוע גם בעתיד את חלוקת המענק לפיתוח מנהיגות ומצויינות בסיעוד במשכן הכנסת.

זיוה טל: התפתחותו של המקצוע וההעזה לעשות דברים יונקים משני מקורות: האחד – ניסיון העבר, היכולת ללמוד משגיאות וניצול יידע קיים, והשני – חזון.

זיוה טל: על אבני יסוד אלה ומתוך שכנוע פנימי עמוק שיש מה לעשות, וניתן לעשות, אמשיך לנסות ולהשפיע, ובכך לאפשר כיבושם של משלטים שונים עמם יכול הסיעוד להתמודד.

זיוה טל: אחד האמצעים להשגת יעדים אלו הוא עידודם, והדגש הוא על עידודם, של אנשי מקצוע ליזום תכניות פעולה ומחקרים בעלי השפעה על תהליכי טיפול, או על מערכות בארגון.

זיוה טל: אני רוצה לסיים את דבריי בברכה חמה לאחיות ישראל, ובתוכן אחיות שיבא, שהמענק הבא לשנת 2001 מיועד למועמדת מתוכן, שתהא ראוייה לו.

זיוה טל: תודה רבה.

נורית בן-דב: תודה לזיוה.

נורית בן-דב: חבל להיפרד.

נורית בן-דב: אבל הטכס תם.

נורית בן-דב: כל מה שאני יכולה לומר ולקוות זה שניפגש בטכס הבא.

נורית בן-דב: להתראות.