ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 235, 2000-12-04 11:00

איוב קרא: אני מציע שכבוד המנכ"ל ייתן לנו סקירה כללית בנושא של החברה ויספר לנו על הוויכוח שקיים, אותו צריך לפתור.

איוב קרא: אני מברך את אנשי המועצה העירונית עכו שנמצאים אתנו.

דוד הררי: החברה נוסדה בשנת 1963, התחילה את פעילותה בשנת 1964 כאשר עד שנת 1963 החברה למעשה עסקה בעיקר במסלול התיירות ולא בפיתוח.

דוד הררי: משנת 1963, עם החלטת הממשלה להפוך את העיר העתיקה לעיר תיירות בינלאומית, עם התיקון הנקודתי שנקרא אז מפנה 97, החברה תוקצבה בהתאם על-ידי משרדי הממשלה והתחילה את עבודתה כאשר מה שהוביל את החברה זה כמה שיותר להשיג כתוצאה מתוכנית הפיתוח הכוללת.

דוד הררי: כתוצאה מסקר שנעשה ידענו מה מצב האוכלוסייה בעכו, לא רק בתחום הסוציו-אקונומי אלא גם בתחום האבטלה.

דוד הררי: לכן ההחלטה שהתקבלה אז הייתה להשתדל לגרום לכך שבעבודות המיוחדות שמתאימות לעיר עתיקה, שהיא אחת הערים העתיקות בעולם, החברה תתמחה והיא זו שתפעל ולא תעסיק קבלנים אחרים, וזאת במטרה לספק עבודה לאוכלוסייה המקומית, להקטין את רמת האבטלה ולגרום לשיפור המצב הסוציו-אקונומי שקשה עד היום.

דוד הררי: החברה התחילה את פעילותה בקליטה של פרוייקטים ובהתמחויות, כאשר התחילה בקורסים ייחודיים, קורסים שנמשכו כשמונה חודשים, קורסים שבוצעו בעיקר לעובדי מקבלי הבטחת הכנסה והם היו הגרעין הראשון שהתחיל לעסוק בעבודה השימורית ומהם למדו עוד אנשים שעסקו בכך.

דוד הררי: באופן הזה החברה ראתה את עצמה מטפלת בכל התחומים ולאו דווקא בתחום התיירותי, כי לא ניתן לפתח עיר עתיקה בתחום תיירות ולהתעלם מכל מה שסובב אותה.

דוד הררי: אם העיר מזוהמת, אם לא קיימות תשתיות, אם ביוב זורם ברחובות וכולי, לא ניתן לקיים את העיר ואף אחד לא ירצה להגיע למקום גם אם תקים את המלון היפה והאטרקטיבי ביותר.

דוד הררי: לכן החברה מצאה את עצמה עוסקת בדברים שהם לא תיירותיים פרופר החל מבניית גני ילדים לדוגמה או תכנון מתנ"סים והמשך בתשתיות כאשר עד היום החברה עוסקת בהם.

דוד הררי: צריך לזכור שביוב זרם ברחובות, החברה בנתה את תחנות השאיבה ואת מתקני הסליקה.

דוד הררי: אנחנו מסיימים בימים אלה קרוב לשבעים אחוז מהתשתיות בעיר העתיקה שאלה תשתיות יבשות ורטובות שזה כולל מים, ביוב, ניקוז, טלפון, חשמל, טלוויזיה, טלוויזיה בכבלים, ריצוף ותאורת רחוב.

דוד הררי: כל מה שקשור בתשתית מ-א' ועד ת'.

דוד הררי: המשך בצירים מרכזיים אם זה שיקום שווקים, אם זה תשומת לכל אותם פרוייקטים שיכולים להניב תשואות כאלה ואחרים, מקומות עבודה, פיתוח ופיתוח העיר.

דוד הררי: לכן אותם צירים מרכזיים הוגדרו על-ידינו כעוגנים, כאשר 11 מומחים ישבו וכתבו את התוכנית, ואת אותם עוגנים אנחנו מביאים לידי מצב שנוכל לשווקם ולמכור אותם ולא כדי שאנחנו נוכל למכור אותם כי מי שמוכר אותם בסופו של דבר זאת המדינה כי צריך לזכור שבעיר העתיקה רק ששה אחוז מהרכוש הוא רכוש פרטי.

דוד הררי: תשעה אחוז הוא רכוש הווקף המוסלמי והקתולי, 85 אחוז הם רכוש מדינה, קרי רכוש מינהל מקרקעי ישראל ורכוש אפוטרופוס נכסי נפקדים.

דוד הררי: את הפרוייקטים האלה אנחנו מביאים למצב של גמר לקראת שיווק.

דוד הררי: החברה גם גדלה בכמות הנכסים שהיא שיקמה, כלומר נכסים הרוסים ואטומים והביאה אותם לידי מסחר.

דוד הררי: באופן הזה העירייה נהנית גם מהכנסה של ארנונה, באופן הזה שיקמנו מבנים הרוסים ואטומים ובאופן הזה גרמנו לפיתוח אותו רצינו לגרום.

דוד הררי: כך התחלנו לבנות את התוכנית התיירותית ליד כל הדברים האלה, כי היא למעשה המשאב היחידי או העיקרי שיש לעיר ממנו אולי יצמח משהו.

דוד הררי: כך שיווקנו פרוייקטים קטנים.

דוד הררי: התחלנו בפרוייקטים גדולים כאשר לאחרונה שווק בית-המשפט הישן כמלונית, הוא יצא לשיווק אפילו בימים קשים כשאף אחד לא נכנס למלונאות.

דוד הררי: המכרז נפתח לפני יומיים ויש כבר זכיין ואנחנו כבר בשיווק של עוד שניים בדרך כאשר בדרך, בשבוע הבא או בעוד שבועיים, שמונה כאלה.

דוד הררי: הכוונה היא הלנה, אטרקציות וכיוצא בזה.

דוד הררי: המטרה העיקרית היא להביא כמה שיותר אנשים לעכו, בעיקר תיירות נכנסת, אותו מטבע זר, למרות שאנחנו לא בוחלים גם בתיירות הפנים.

דוד הררי: אנחנו רוצים שאותו תייר יגיע לעיר וישקיע בה כמה שיותר כסף.

דוד הררי: כדי לגרום לזה אנחנו עושים פיתוחים שונים החל מאטרקציות ובונים לאותו תייר חבילות כדי שיוכל לסייר לאו דווקא בעכו אלא בכל הגליל, החל מהגליל המערבי, הגליל העליון, ומאתנו הוא יוכל להגיע גם לטבריה וגם לנצרת במידה והוא צליין, והכל על-פי התנאים והמקובל בתחום התיירות, שעד שעתיים מהמלון שבו הוא לן הוא לא צריך להחליף מלון וכידוע טבריה ונצרת נמצאות במרחק של פחות משעה.

דוד הררי: לפני שנה ומשהו הייתי עם 340 עובדים, כאשר 220 מהם היו עובדי הבטחת הכנסה.

דוד הררי: כדי שהמדינה לא תאפשר לאותם עובדי הבטחת הכנסה לשבת בבית ולקבל את שכרם, אחת ההצעות שלנו לאוצר הייתה שייתנו לנו את אותם עובדים, שייכנסו להרגלי עבודה, פחות פשע, פחות סמים, וזה יעלה עוד כמה מאות שקלים אבל לפחות הם יעשו דברים שגם יביאו להם תועלת ועקב כך גם ילמדו מקצוע, ומצד שני גם המדינה תרוויח כי אלה עבודות שאנחנו עושים והמדינה במילא תצטרך להשקיע כדי לעשות אותן.

דוד הררי: אנחנו התלוננו די קשה כי רשות העתיקות שהיא שולטת בעובדים, הירשתה לעצמה מדי פעם ולעתים תכופות לקחת את אותם עובדים כשבא לה לקחת אותם למקום מסוים לעבודה מסוימת, כך שמהיום למחר היא לקחה אותם אליה, וכך הייתי יכול לבוא למחרת ולמצוא את עצמי בלי עובדים ולהרוס את כל תוכנית העבודה.

דוד הררי: המלחמה בנושא הזה נמשכה כל הזמן עם הבטחה שינסו לעשות כמה שפחות תנודות.

דוד הררי: אני אז פניתי וביקשתי שלפחות את ההקצאה שרוצים לתת לעכו, שלא יעשו זאת דרך רשות העתיקות.

דוד הררי: אמרתי שאני מוכן לספוג את כל התקורה הזאת וכי החברה תעשה את העבודה ללא תקורה.

דוד הררי: מה שמשלם משרד העבודה זה רק את השכר הבסיסי, את שכר המינימום, ולכן הקליטה של העובדים היא קליטה ישירה מבלי לאפשר לרשות העתיקות לקחת את האנשים כשהיא רוצה.

דוד הררי: כמובן אין לנו 220 עובדים אלא רק ב1- ביולי קיבלנו 31 עובדים.

דוד הררי: החלק השני זה עובדים שהחברה קולטת.

דוד הררי: אמרתי כבר שהחברה היא חברה מתוקצבת והיא לא חברה שהיא חברה כלכלית שיש לה תקציב ליניארי, כלומר תקציב שווה לאורך השנה אלא התקציב מתנדנד.

דוד הררי: אם לדוגמה משרד הפנים תקצב אותי בתשתיות ב24- מיליון שקלים כדי לעשות תשתיות וכך עשה משרד השיכון, הרי שמשרד הפנים היום מתקצב אותי בשני מיליון שקלים.

דוד הררי: אם עשיתי עבודה למשרד הביטחון במשך שלוש שנים ונהניתי מתקורה של עשרה אחוז כאשר כתוצאה מזה הפעלתי עובדים בגלל ההתמחות שלנו, הרי שזו השנה השנייה שאנחנו לא עושים עבודה כי שם נגמר התקציב וכשיתחדש התקציב אני לא יודע למי הוא יפנה, אם הוא יפנה אלינו או למישהו אחר.

דוד הררי: כך לגבי משרד החינוך.

דוד הררי: אם הקמתי לו גני ילדים, גמרתי אותם והמשרד לא ממשיך הלאה.

דוד הררי: אם קיבלתי ממשרד התיירות 31 מיליון שקל לשנה והשנה קיבלתי שבעה מיליון שקלים, אז אני לא יכול להמשיך.

דוד הררי: לכן החברה היא חברה שעוסקת בפיתוח, היא חברה שמתוקצבת ולא חברה כלכלית.

דוד הררי: רמת העובדים כרמת התקציב.

דוד הררי: זה גם לא מספיק כי אם אתה מקבל תקציב, גם אם תקבל הרבה מאוד תקציב לתשתיות, זה אומר שקיבלת תקציב ומחר יש לך הרבה עובדים לעבודות שאתה לא מתמחה בהן כמו בתשתיות כאשר יש לך טלפונים, חשמל, ביוב, מים וכולי.

דוד הררי: אלה עבודות שנעשות על-ידי קבלנים ואתה מפתח מה שנקרא פיקוח עליון על אותן עבודות.

דוד הררי: אתה לא הולך על כל מקצוע לתת לאנשים להתמחות.

דוד הררי: אם היום קבלן עושה לי עבודת נחושת שזה משהו חד-פעמי, אני לא אתן לאנשים להתמחות בנחושת.

דוד הררי: המקצועות הדומיננטיים שמובילים את העבודה שלנו, כגון טפסנות, כגון מסגרות, כגון בנאות, אלה מקצועות שאנחנו קולטים בהם ונותנים את העבודה לעובדים שלנו.

דוד הררי: היו אין ספור מכתבים לרשות המקומית בהם התלוננו על כך שהעיר מוזנחת ומלוכלכת עד אשר לפני כשלוש שנים פנה ראש העיר וביקש - מאחר שהוא לא מסוגל להתגבר על אחזקת העיר העתיקה – שאנחנו נדאג לכך במקום העירייה והעירייה תשלם עבור כל העבודה.

דוד הררי: הדירקטוריון אישר ומאחר והוא זה שמחליט והמנכ"ל מוציא לפועל, יצאנו, אבל לא יצאנו סתם לנקות אלא לקחנו חברה שמתמחה בערים עתיקות, חברת "אנוש", חברה ישראלית ירושלמית, והחברה באה וקבעה מהי השיטה, מה הדרך, איך מנקים, עם איזה כלים וכולי.

דוד הררי: באופן הזה ניהלנו את האחזקה.

דוד הררי: ראתה העירייה כי טוב, קיבלה מחמאות, ואז מי שהיה אחראי על נושא תברואה, מה שנקרא חזות העיר, אמר שהחברה מקבלת גזר והוא מקבל את המקל.

דוד הררי: באחת הכתבות שהופיעו בעיתונות נאמר שהעיר העתיקה נקייה יותר מהעיר החדשה.

דוד הררי: מאחר שכך, החזרנו את הניקיון והמצב חזר לקדמותו.

דוד הררי: לפני כשלושה חודשים בישיבת דירקטוריון פנה ראש העיר הנוכחי וביקש שנפעל כפי שפעלנו בעבר מאחר שקשה לעירייה להשתלט על הקבלן שעשה את העבודה וכי העבודה שנעשית היא לא טובה והעיר מלוכלכת.

דוד הררי: ביקשו מאתנו לפעול והעירייה תשלם.

דוד הררי: הייתה ישיבה עם משרד הפנים, עם הרשות המקומית ומשרד התיירות והחליטו לתקצב את כל אחזקת העיר העתיקה כשכל אחד נותן את הנתח שלו.

דוד הררי: משרד הפנים נותן, העירייה נותנת ומשרד התיירות נותן וזה למשך שנתיים ואחרי שנתיים ידונו שוב.

דוד הררי: התוצאה הייתה שהדירקטוריון, אחרי שהוא קיבל את התקציב, אישר שהחברה אכן תעשה את הניקיון כי התייר שנכנס לעיר, אותו לא מעניין מי אחראי על האחזקה ועל הטיפול אלא אותו מעניין שהוא נכנס למקום מזוהם.

דוד הררי: לכן ב1- בחודש התחלנו לעשות גם את אחזקת העיר העתיקה.

דוד הררי: עבור עובדי הבטחת הכנסה שנקלטו, התקציב שניתן במשרד העבודה הוא עד 31 בדצמבר ומי כמוכם חברי הכנסת יודעים מה זה תקציב.

דוד הררי: אם בדצמבר יאמרו לי שיש תקציב גם לשנה הבאה, העובדים ימשיכו לעבוד אבל גם אז עובדי הבטחת הכנסה מתחלפים כל שמונה חודשים כי זה החוק.

דוד הררי: קולטים אותם לשמונה חודשים ואחרי שמונה חודשים צריכים להחליף אותם, לקלוט במקום אלה עובדים אחרים.

דוד הררי: כרגע העובדים מועסקים עד 31 בדצמבר וזאת מה1- ביולי.

דוד הררי: ב31- בדצמבר, כבר בישיבת הדירקטוריון הקרובה ב12- בחודש זה יעלה לשולחן הדיונים.

דוד הררי: והיה ומשרד העבודה יאמר שיש תקציב להמשיך עם הבטחת הכנסה, ימשיכו לעבוד.

דוד הררי: אם לא, נאלץ להפסיק את העסקתם.

דוד הררי: כך לגבי עובדי אחזקה.

דוד הררי: ברגע שייגמר התקציב והעירייה תחליט לקבל את העובדים אליה, אנחנו נפסיק לפעול בנושא.

דוד הררי: לדוגמה, קיבלתי עכשיו משימה ממינהל מקרקעי ישראל לתקן את כל החומה כי לא רצינו שקבלן יעשה זאת, אבל בדיעבד אני לא יודע כי יכול להיות שחוזרים בחזרה לקבלן וכרגע חוזרים אליו בקטעים.

דוד הררי: ברגע שהתקציב למשימה הזאת ייגמר, אותם עובדים לא יכולים להישאר.

דוד הררי: אני חוזר ואומר שאנחנו חברה ממשלתית מתוקצבת וכדי להשאיר עובד צריך שיהיה כסף למשכורת, כי בלי תקציב אי-אפשר להחזיק עובד.

יעקב זלוטניק: החברה הממשלתית שהוקמה מכוח החלטת הממשלה בשנת 1965 קבעה בין היתר את המטרות של החברה כפי שציין המנכ"ל ובין היתר נקבע באותה החלטת ממשלה שתנאי העבודה של העובדים יהיו כשל תנאי עובדי המדינה.

יעקב זלוטניק: זו החלטה קשה ליישום כי אף אחד לא יודע מה זה תנאי עבודה של עובדי מדינה ויושב כאן הגרעין הקשה שמאחורי ההצלחה של העיר העתיקה – וזו אכן הצלחה מוכחת וכל מי שגר בצפון וביקר יודע - יושבים האנשים האלה שהם הגרעין הקשה והמקצועי ביותר של החברה לפיתוח עכו.

יעקב זלוטניק: לפני כשנתיים בחרו העובדים מרצונם החופשי להתארגן ולהיות חברים בהסתדרות עובדים לאומית.

יעקב זלוטניק: העובדים בחרו להתארגן מרצונם החופשי ובלי לחץ של אף אחד.

יעקב זלוטניק: לפני שנתיים פנינו להנהלה בבקשה להסדיר את תנאי העבודה בחברה לפיתוח עכו בהסכם קיבוצי, שזה דבר לא פסול במדינת ישראל.

יעקב זלוטניק: ההחלטה או הטענה הראשונה של ההנהלה הייתה שנגיש להם טיוטה של הסכם קיבוצי ואכן הגשנו טיוטה של הסכם קיבוצי.

יעקב זלוטניק: ברבות הימים, כשביקשנו להיכנס למשא ומתן על הטיוטה הזו, עלתה טענה שאין קוורום של חברי דירקטוריון שיכולים לקבל החלטה בנושא הזה.

יעקב זלוטניק: אני מדבר על שנתיים בהן אנחנו נמנעים לעשות פעולות שצריך לעשות ארגון עובדים.

יעקב זלוטניק: לאחר מכן מונו דירקטורים לחברה ולבסוף קיבלנו הודעה מטעם ההנהלה באמצעות המנכ"ל שאומרת שבבית ספרנו, החברה לפיתוח עכו, לא יהיה משא ומתן קיבוצי ולא יהיה הסכם קיבוצי.

יעקב זלוטניק: לא עלתה השאלה אם אנחנו ארגון יציג או לא, אלא נאמר לנו שכאן לא יהיה הסכם קיבוצי כי את תנאי העבודה הוא זה שקובע.

יעקב זלוטניק: העובדים, מקצועם סיתות אבנים.

יעקב זלוטניק: אנחנו כארגון עובדים מבקשים לייצג אותם, להתייצב מול ההנהלה ולתבוע את עלבונם ולומר אדוני המנכ"ל, ראה, זה נכון, זה לא נכון, העובד הזה מקופח.

יעקב זלוטניק: אנחנו רוצים להיות דובר של אותם עובדים כי זו זכותנו וזה מקצוענו.

יעקב זלוטניק: אומר המנכ"ל שידיו קשורות.

יעקב זלוטניק: החלטת הדירקטוריון שיש לכם אותה בתיקים קובעת שהדירקטוריון אינו מאשר חתימה על הסכם קיבוצי.

יעקב זלוטניק: המשמעות היא שפה לא מנהלים משא ומתן עם נציגי עובדים.

יעקב זלוטניק: באתי בדברים עם המנכ"ל וביקשתי לדבר אתו, ביקשתי שישמע את הטענות והכאב של העובדים וכי אנחנו נהיה הדוברים שלהם.

יעקב זלוטניק: אמר לי המנכ"ל שהוא מנוע מלעשות זאת הואיל ויש החלטת דירקטוריון.

יעקב זלוטניק: רבותיי, זכות ההתארגנות היא זכות יסוד במדינת ישראל, כך גם נקבע וכך נפסק.

יעקב זלוטניק: אני לא רוצה עכשיו להיכנס לוויכוח עם ההנהלה אבל אני נותן דוגמה של התנכלות והתעלמות מוחלטת של הנהלה בחברה ממשלתית ששם אומרים לא תתארגנו, לא מכירים בכם, לא מדברים אתכם, אני דואג לעובדים וזכויותיכם יהיו בהתאם לצו ההרחבה בענף הבניין.

יעקב זלוטניק: עושים לנו טובה שנותנים לנו את הזכויות על-פי חוק.

יעקב זלוטניק: אני באמת מעריך את זה.

יעקב זלוטניק: אני לא נמצא כארגון עובדים רק לדאוג לעובדים שקיבלו את הזכויות על-פי חוק.

יעקב זלוטניק: זכותו של ארגון עובדים גם לקבל יותר מאשר החוק, כי משפט המגן הוא משפט מאוד בסיסי.

משה בלמס: יושב כאן עובד מעולה בבנייה ובסיתות ובניית אבן, ואני אומר לך שאני מזמין אותך לראות אתרים שסיימתי לבנות.

משה בלמס: אני 14 שנים בחברה, שבע שנים בעירייה ושבע שנים בחברה לפיתוח, מעל 12 שנים אני עוסק בשימור וזה מבלי ללמוד את הנושא.

משה בלמס: המנכ"ל כותב בעיתון שאני פוטרתי פעמיים ונכנס לעניינים האישיים והפרטיים שלי.

משה בלמס: הוא מוסר לכתבת שאני פוטרתי פעמיים, שאף אחד לא יכול לעבוד אתי.

משה בלמס: נכון הוא שכאשר מהנדסים מביאים תוכניות ואני אומר שהתוכניות האלה פסולות ואי-אפשר לעבוד לפיהן, צריכים לקרוע את התוכניות.

משה בלמס: אני אומר שהמנכ"ל מכור לרשות העתיקות שהעובדים שלה הם דרגה נמוכה.

משה בלמס: אני מזמין את חברי הוועדה לבקר בעכו ולראות מה עושים הפועלים בעבודת ידיים ללא תוכניות וללא שום דבר, והוא עוד כותב עליי שאף אחד לא יכול לעבוד אתי.

משה בלמס: אני עובד עם אדריכלים, עובדים אנשים מעולים מהאזור שלנו והוא מגדיר אותנו כעובדים מדרגה ג'.

משה בלמס: הוא אומר שאני מאיים על העובדים ושאם הם יחזרו לעבודה, נתנקם בהם.

משה בלמס: לאיזה דרגת שפל הגענו?

משה בלמס: מנכ"ל חברה ממשלתית יורד לכזאת רמה.

משה בלמס: לא תקפתי אותו בעיתונות, לא החזרתי לו, את החשבון נעשה אחר-כך.

לשלושה חלקים: ידידי לא הזכיר שאנחנו עוסקים בשימור שנים רבות ותראה איך הוא מאיים לגבי החומה ואני אומר לך ששלוש משאיות של אבן עומדות בשטח, שני מכולות של חומר לשימור צריכים להגיע מגרמניה ביוזמת עבדתך הנאמן.

לשלושה חלקים: מטרתו של המנכ"ל היא רק להביא קבלנים ושהעובדים ילכו להירשם בלשכת העבודה.

לשלושה חלקים: אני חושב שזאת לא מטרת מדינת ישראל.

לשלושה חלקים: לצערי הרב נוצר מצב שאנחנו בחברה הזאת לרוב מועסקים בניקיון כי מה שעושים העובדים אלה השלמות עבודות.

לשלושה חלקים: יש פה טפסנים מעולים, ברזלנים מעולים, בנאים מעולים, יש פה המון פועלים מעולים ואפשר לראות את הפרוייקטים שעשינו.

לשלושה חלקים: אני אומר שהחומה המערבית מוכנה ואם מחר השביתה הזו תסתיים – ואני מקווה שהיום היא תסתיים, אם הפורום הזה יחליט שהיא מסתיימת וחוזרים לעבודה – תבוא לראות איזה פרוייקט וזה פרוייקט בקנה מידה עולמי והפועלים האלה יעשו אותו ולא קבלן.

לשלושה חלקים: קבלנים לא ייכנסו כי קבלנים שעובדים אצלנו היום בתשתיות זוכים במכרז, כל מכרז, אחד אחרי השני והם עושים עבודה ללא פיקוח של מהנדס שנמצא בשטח.

שלמה יצחקי: אני שקלתי באיזשהו שלב לזמן את הצדדים אליי ואני מוכרח להודות כאן שועדת העבודה של הכנסת הקדימה אותי.

שלמה יצחקי: אני שקלתי להזמין את הצדדים ואפילו את נציגי הדירקטוריון, לבדוק את מסמכי החברה, לבדוק את כל העובדות ועל-פיהן להציע הצעות.

שלמה יצחקי: כמובן אנחנו לא יכולים לכפות את דעתנו כממונים על יחסי עבודה לפתרון הסכסוך והשביתה, אבל אנחנו יכולים להציע הצעות.

שלמה יצחקי: העובדים שובתים תקופה ארוכה יחסית והמצב הזה לא יכול להימשך, מה גם שלעניות דעתי אמנם מדובר בחברה, לחברה יש שיקולים עסקיים, אבל בכל אופן מדובר בחברה ממשלתית.

שלמה יצחקי: אני לא יודע אם המשפט המינהלי חל על חברות ממשלתיות אבל בכל אופן חברה ממשלתית צריכה להיות אמונה על נורמות מקובלות ביחסי עבודה ונורמות שמקובלות בפסיקת בית-המשפט העליון ובפרט בפסיקת בית-הדין הארצי לעבודה שנתקבלה זה מכבר בפסק-דין הורן את ליבוביץ שבאה וחידדה על-פי אמנות בינלאומיות שמדינת ישראל כפופה להן בדבר חופש ההתאגדות.

שלמה יצחקי: יש מחלוקת אם קיימת חובת משא ומתן או לא קיימת חובה כזאת, אבל זה שיש זכות להתאגדות, בצד השני קיימת חובה – כך אני סבור כדעה אישית שלי – לנהל משא ומתן.

שלמה יצחקי: אם יש חובה לנהל משא ומתן, הוא צריך להתנהל בתום לב.

שלמה יצחקי: אני לא בטוח אם הסכם קיבוצי או משא ומתן קיבוצי הוא לא אפילו טוב לחברה מבחינה עסקית.

שלמה יצחקי: לדעתי גם מבחינת השיקול העסקי, החברה יכולה לעשות אצלה שיקול חוזר.

שלמה יצחקי: אני לא מביע את דעתי לגבי הסכסוך הזה.

שלמה יצחקי: יתכן מאוד שהסכסוך הזה עוד יגיע אלי ואם הוא יגיע, אני אבדוק את הדברים.

דוד הררי: אני מבקש להבהיר דבר אחד ואני לא אפרט את זה פה כי זה באמת יותר מדיי אישי.

דוד הררי: אני רוצה לומר שכל זה התחיל בגלל בעיות אישיות של אדם אחד וההוכחות נמצאות כאן.

דוד הררי: המנכ"ל הושמץ מספר פעמים ואף אחד לא עצר את הדובר, ולכן אני אומר את הדברים.

אברהם הירשזון: אני אומר לכם שהסכסוך הזה יכול ללכת לשני כיוונים כאשר הכיוון האחד הוא להחריף, ואכן אפשר להחריף אותו, אבל בסופו של דבר יתנהל משא ומתן.

אברהם הירשזון: אפשר לעשות שביתה, אפשר לעשות שביתות רעב, אפשר להביא את המשפחות, אני אבוא לשבת אתם לפני דלת ההנהלה, אבל בסוף ישבו למשא ומתן.

אברהם הירשזון: אני לא רוצה להחריף, אני לא רוצה לשסות, אני לא רוצה שנגיע לידי מריבות מהסוג הזה משום שטוב לא יכול לצאת מזה.

אברהם הירשזון: זה ישמיץ את זה וההוא ישמיץ את זה וזה מה שיהיה.

אברהם הירשזון: אני מבקש שבעקבות הדיון הזה תגיע למצב בו תאמר לדירקטוריון שלך שאתה מבקש את אישורו להתחיל לנהל משא ומתן עם נציגות העובדים כדי שהשביתה הזאת לא תלך ותחריף.

אברהם הירשזון: אז נסיים את השביתה, נתחיל לעבוד, העניינים יירגעו.

אברהם הירשזון: אני חושב שאנשים יושבים למשא ומתן ומדברים, זה הרבה יותר טוב מאשר ללכת לדרך המאבקים שבסופו של דבר יולידו בין כה וכה משא ומתן.

אברהם הירשזון: חבל, אפשר ללכת ישר למשא ומתן.

דוד הררי: הנושא של משא ומתן הובא לבית-הדין לעבודה.

דוד הררי: הדירקטוריון אמר שאף אחד לא יכול לחייב אותנו לחתום על הסכם עבודה קיבוצי וכי הוא פועל מכוח צווי הרחבה שהממשלה הטילה עליו.

דוד הררי: הדירקטוריון אומר שהוא לא רוצה לשנות אותם ובוודאי לא רוצה להיכנס למצבים כמו שכתבו בהצעה שהעובדים יחליטו את מי יפטרו ואת מי יקדמו.

דוד הררי: זה בוודאי לא יהיה כי אם עכשיו זה ככה, אני שואל מה יקרה בעתיד.

דוד הררי: לכן הדירקטוריון קיבל החלטה פה אחד שלא נכנסים למשא ומתן.

דוד הררי: שוב, צריך לזכור שזה התחיל בגלל בעיה מקומית.

ישראל גיל: בדירקטוריון של החברה יושבים 11 אנשים שביניהם נציגי משרדים ממשלתיים, נציגי ציבור, ראש עיריית עכו.

ישראל גיל: הפורום של הדירקטוריון הוא פורום מכובד מאוד מאוד.

ישראל גיל: השתתפתי באחת או שתיים מישיבות הדירקטוריון ואני רוצה לומר שהתפעלתי מהרמה הגבוהה.

ישראל גיל: גם אני הייתי חבר דירקטוריונים אחדים של חברות ממשלתיות, אבל רמה כזאת לא ראיתי.

ישראל גיל: פה אחד החליט הדירקטוריון שלא לחתום על הסכם קיבוצי עם הסתדרות העובדים הלאומית.

ישראל גיל: הסמכות לפי חוק רשות החברות הממשלתיות היא בידי הדירקטוריון.

ישראל גיל: הוא המנכ"ל, הוא לא חבר הדירקטוריון.

ישראל גיל: כדי לשנות את החלטה הזאת, רק הדירקטוריון מוסמך לכך.

ישראל גיל: אמר חברי יעקב זלוטניק שקיימת זכות התארגנות של העובדים ואין חולק על כך, אבל חברי הנכבד היה צריך להוסיף עוד חצי משפט אחד, שבית-המשפט העליון החליט גם שקיימת זכות לאי-התארגנות.

ישראל גיל: כמו שקיימת זכות להתארגנות, יש מעבידים במדינת ישראל, כל ענף ההיי-טק, המון מפעלים, שאינם חתומים על הסכמים קיבוציים ובזכות המעביד להחליט אם הוא חותם על הסכם קיבוצי או לא חותם על הסכם קיבוצי.

ישראל גיל: הערה משפטית.

ישראל גיל: ההסתדרות הכללית שאדון זלוטניק ואני שירתנו אותה הרבה מאוד שנים החליטה לחייב חברת בת של רפא"ל לחתום על הסכם קיבוצי אבל מסיבות שלה החברה לא הסכימה.

ישראל גיל: באה ההסתדרות והגישה תביעה משפטית לבית-הדין לעבודה ודרשה לחייבה כחברה ממשלתית לחתום ובית-הדין לעבודה הוציא צו שאמר שאין חובה לחתום על הסכם קיבוצי אפילו כשמדובר בחברה ממשלתית.

ישראל גיל: זאת אומרת, בצד הזכות להתארגנות, קיימת גם הזכות שלא לקבל את ההתארגנות וזוהי זכות דמוקרטית.

ישראל גיל: אתה יודע טוב מאוד שיש הרבה מפעלים במדינה שאין בהם הסכמים קיבוציים.

ישראל גיל: אגב, גם במספר חברות ממשלתיות אין הסכמים קיבוציים.

ישראל גיל: אני אומר לך את זה ואני עורך-דין של כמה חברות ממשלתיות בעבר ובהווה.

ישראל גיל: יש פה בעיה שאנשים לא רוצים לשמוע עליה והיא הבעיה שהסתדרות העובדים הלאומית הנכבדת היא לא ארגון עובדים יציג בחברה לפיתוח עכו.

ישראל גיל: התקיימו שני דיונים בבית-הדין לעבודה בנושא מסוים שלא נעלה אותו כאן ואני אמרתי לעורכי-הדין של הסתדרות העובדים הלאומית שאם יש להם טענות, אם אנחנו שוגים, אם אני לא צודק, שיגישו תביעה.

ישראל גיל: שאלתי אותם למה הם לא מגישים תביעה לבית-הדין לעבודה.

ישראל גיל: כפי שאמר מר זלוטניק, הסכסוך הזה קיים כבר שנתיים ימים.

ישראל גיל: אם הסתדרות העובדים הלאומית הייתה ארגון יציג וכשיר לחתום על הסכם קיבוצי, למה היא לא מגישה תביעה?

ישראל גיל: למה היא נוקטת בשביתה?

ישראל גיל: את זה אני לא קולט.

ישראל גיל: הסתדרות העובדים הלאומית מייצגת 23 מתוך 133 עובדים והחוק אומר שצריך להיות שליש ממספר העובדים כדי לחתום על הסכם קיבוצי.

נסים זאב: אנחנו יודעים שיש ויכוח האם העובדים שצריכים לקבל את אותן זכויות בהסכם קיבוצי או לא וזו סוגייה ששנויה כרגע במחלוקת.

נסים זאב: השאלה היא אם אני חייב לקבל זאת או לא.

אברהם הירשזון: אני אומר לכם שאנחנו נחריף את המאבק ואני לא רוצה לעשות את זה.

אברהם הירשזון: אדוני המנכ"ל, לך לדירקטוריון שלך, ואתה יודע כמו שאני יודע שיש לך השפעה עליהם, ותמליץ בפניו לבוא ולהתחיל לנהל משא ומתן עם הארגון שמייצג את העובדים לטובת העובדים ולטובת החברה.

איוב קרא: בסך הכל צריך לפתור את הבעיה ולא לסרבל אותה.

איוב קרא: כמישהו שמעורה בכל הסוגיות הללו, אני רוצה לומר לכם שאפילו בחברות פרטיות, לדעתי כמעט 95 אחוז מהעובדים מאוגדים והדרישה של הממשלה תמיד מהחברות, אפילו פרטיות, היא להתאגד.

איוב קרא: בתוך עמי אני חי ומבין את הבעיה לא פחות מכם.

איוב קרא: 95 אחוז מהחברות הפרטיות הרציניות, יש דרישה מהן להתאגד והן לא יכולות להשתתף במכרזים של משרדי הממשלה אם הן לא מאוגדות.

איוב קרא: אני אומר לכם חד-משמעית שלא יאה ולא מכובד לשום חברה שבדירקטוריון שלה יושבים נציגי ממשלה ומובילים אותה נציגי ממשלה מכובדים שהיא תפסח על דבר אלמנטרי לעובדים.

איוב קרא: אני אומר לך שזאת לא צריכה להיות בעיה מצדכם כי בסך הכל זה לא שהחברה חלילה עומדת להפסיד עקב כך אלא להפך, זה מראה על רצינות, זה מצייר את החברה יותר טוב, היא מקבלת גושפנקה בפעילות שלה וגם בקשר שלה עם משרדי הממשלה.

איוב קרא: לכן אני הייתי אומר לכם שתחשבו לשבת ולדון בנושא.

איוב קרא: ועדת העבודה והרווחה קוראת להנהלת החברה לפיתוח עכו לבטל את החלטת הדירקטוריון לפיה הוא אינו מאשר חתימה על הסכם קיבוצי.

איוב קרא: הוועדה מבקשת מההנהלה להיכנס למשא ומתן מיידי עם נציגות העובדים המוסמכת כדי להגיע להסכם בנושאים השנויים במחלוקת.

איוב קרא: תודה רבה.