ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 225, 2000-11-21 14:30

דוד טל: תודה אדוני המנחה.

דוד טל: צהריים טובים.

דוד טל: עמיתיי חברי הכנסת, ד"ר סבירסקי, הגב' סבירסקי, מוריי ורבותיי.

דוד טל: בתחילת דבריי אני רוצה להודות לגב' סבירסקי ולד"ר סבירסקי על היוזמה לעריכת הכינוס החשוב הזה, שהפך למסורת, ועל העלאת הנושאים החברתיים על סדר היום הציבורי במשך כל ימות השנה ובמיוחד ביום הזה.

דוד טל: אנחנו בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נעזרים בעבודת מרכז אדוה, וזו לא הפעם הראשונה.

דוד טל: בעבודתנו השוטפת המרכז הזה מסייע לנו מאד להתמקד בבעיות ולא רק בבעיות אלא גם בפתרונות הרצויים.

דוד טל: מסמך התקציב הוכן על-ידי משרד האוצר.

דוד טל: חבל שעמיתי שר האוצר לא נמצא פה.

דוד טל: אם צריך לשלוח לו מפה רפואה שלמה אשלח לו מפה רפואה שלמה.

דוד טל: אני מקווה שהרפואה השלמה תבוא יחד איתו לכאן.

דוד טל: (שר האוצר נכנס לאולם) רבותיי, אפשר לקבל את שר האוצר במחיאות כפיים.

דוד טל: זה מגיע לו.

דוד טל: (מחיאות כפיים מצד הקהל) פעם אמר איזה משורר: שנים של עמל ודקות של אושר.

דוד טל: שר האוצר עובד כל-כך קשה ולכן ניתן לו לפחות כמה דקות של אושר.

דוד טל: שר האוצר, ברוך הבא.

אברהם-בייגה שוחט: תודה רבה.

דוד טל: ובכן, אדוני שר האוצר, כרגע התחלתי להתייחס למסמך התקציב שהוכן על-ידי משרד האוצר, משרד ראש הממשלה, בנק ישראל.

דוד טל: המסמך הזה נושא את התאריך אוקטובר 2000.

דוד טל: אני מניח שהמסמך הזה מפרט את יעדי התקציב לשנים 2001-2003.

דוד טל: המסמך הוכן עוד לפני פרוץ המהומות, בחודש ספטמבר.

דוד טל: בכל מקרה, המסמך הזה לוקה באופטימיות רבה, רבה מדי, לגבי עתיד המשק.

דוד טל: המסמך מדבר על האצה בקצב הפעילות של המשק, הרחבת המועסקים במגזר העסקי, צמצום הגרעון במאזן התשלום וכו'.

דוד טל: אין ודאי להאשים את האוצר באירועי ספטמבר.

דוד טל: אולם ברור שכיום יש להיערך לתקציב שונה לגמרי, שיתייחס לפגיעה בכלכלה בעקבות האירועים, פגיעה שמדרך הטבע רישומה על השכבות החלשות ניכר הרבה יותר.

דוד טל: גם אם הציבור לא יידרש לממן באמצעות מיסים את ההוצאות הבלתי-צפויות של המדינה בעקבות המהומות, יש לקחת בחשבון, לדעתי, שר האוצר, ענפים שלמים שנמצאים היום במשבר חמור, ביניהם ענף הבניין, התיירות, המלונאות וענפים אחרים.

דוד טל: עם כל הכבוד לכוונת האוצר לעודד מעבר עובדים, ובמיוחד חיילים משוחררים, ל-HIGH TECH, צריך לזכור, אדוני שר האוצר, שהתעשיות המסורתיות עדיין קיימות וזקוקות אף הן לידיים עובדות.

דוד טל: האוצר מנמק, לדוגמא, את ביטול סעיף העבודות המיידיות בנימוק של (ואני מצטט) "רצון לעודד את השתלבות אוכלוסיית החיילים המשוחררים במערכת ההשכלה הגבוהה ובתעשיות עתירות היידע".

דוד טל: עם כל הכבוד, ואולי זה איזשהו חלום שאנחנו שואפים אליו, לא כל חייל משוחרר יכול היום להשתלב בתעשיות עתירות היידע ובמערכת ההשכלה הגבוהה.

דוד טל: עלינו לדאוג דווקא לאותן קבוצות אוכלוסיה ששימת הדגשים הללו מותירה אותן מאחור ומגבירה עוד יותר את הפער בינן לבין הקבוצות המתקדמות יותר.

דוד טל: אני לא יודע אם היום אפשר לקבל כבר מדליה אולימפית מבחינת פערי השכר במדינה לעומת העולם האחר.

דוד טל: אבל אם ישראל לא נמצאת במקום הראשון, הרי שהיא בוודאי נמצאת במקום השני מבחינת פערי השכר.

דוד טל: אני חושב שהיא אחרי ארצות הברית.

דוד טל: מכל מקום, היא בוודאי יכולה לקבל את מדליית הכסף.

קריאה מהקהל: היא כבר במקום הראשון.

דוד טל: אפשר להיות רגוע?

דוד טל: הנה, אם זה נכון – ואני לא בטוח שזה נכון - היא כבר במקום הראשון ויש לנו מדליה אולימפית מבחינת פערי השכר בחברה הישראלית.

דוד טל: זו רעה חולה, זה סרטן בגוף האומה, זה דבר שבסופו של דבר יגרום לכך, בין אם נרצה ובין אם לאו, להתפרצות חברתית ממדרגה ראשונה, שראינו אותה גם בעבר הרחוק, אם בצורת הפנתרים, ואדי סליב וכו'.

דוד טל: יש לדאוג – ואנחנו בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות עושים זאת בחקיקה בפעילותנו השוטפת – לקשישים, למשפחות החד-הוריות, לנשים עם מוגבלות, לילדים בסיכון ולעוד מגזרים שכאלה.

דוד טל: בספר יעדי התקציב מצויין גם שהממשלה מצפה לירידת האבטלה, ואני מצטט, "בעקבות המדיניות בעניין העובדים הלא ישראלים", הכוללת לדברי המסמך, בין השאר, "הימנעות הממשלה מהגדלת מספר הרישיונות לייבא עובדים זרים".

דוד טל: לצערנו, האירועים האחרונים יצרו לחץ על הממשלה דווקא להגדלת מספר הרישיונות לעובדים זרים, על כל השלכותיו השליליות של נושא זה.

דוד טל: כשאני אומר שההשלכות הן שליליות אני חושב כך.

דוד טל: זהו נושא שעלינו להילחם בו לשם הגנה על העובדים החלשים יותר, שהם הראשונים להיפלט ממעגל העבודה עם כניסתם של זרים.

דוד טל: לצערי, איני רואה בשורות בתקציב החדש ואני תקווה כי מה שעומד לנגד עינינו עדיין אינו במתכונת הסופית.

דוד טל: האירוע הזה שאנו מכנסים היום מטרתו, בין השאר, להביא למודעותם של אנשי האוצר וכותבי התקציבים למיניהם כי יש עוד קבוצות באוכלוסיה, שאותן צריך לעודד, ועוד הרבה לפני עובדי HIGH TECH והתעשיות עתירות היידע.

דוד טל: אדוני השר יודע שאני הייתי זה שתמך בתעשיות עובדי HIGH TECH, משום ששוכנעתי דווקא על-ידי סגן שר האוצר לשעבר, עמיתי היושב כאן בשולחן הנשיאות, חבר הכנסת דהן, שנכון לעודד את הקטע הזה של תעשיות ה-HIGH TECH, אבל אל לנו לשכוח את התעשיות האחרות ואת העובדים האחרים.

דוד טל: טענת האוצר לגבי ריבוי חקיקה בוועדה – ואני שומע זאת חדשות לבקרים – היא שאנחנו מחוקקים פופוליסטים.

דוד טל: אני שואל, אדוני שר האוצר, האם חוק חברתי הוא מילה נרדפת לפופוליסט?

דוד טל: הכנסת היא הריבון, כידוע לנו, והיא המחוקקת, ולא פקידי האוצר.

דוד טל: מה לעשות?

דוד טל: פקידי האוצר רוצים שננהג על-פי הסידור שלהם ושנתפלל על-פי הסידור שלהם.

דוד טל: לנו יש אג'נדה אחרת, ראש אחר, סידור אחר, ולא ננהג לפי מה שהם רוצים.

דוד טל: זה רק טבעי שחברי הכנסת הם המחוקקים ופקידי האוצר, על-פי החוקים הללו, יסדרו את התקציב.

דוד טל: בסופו של דבר, מי שצריך לקבוע את סדר העדיפות אלה הם חברי הכנסת ולא פקידי האוצר, עם כל הכבוד להם.

דוד טל: מה שנעשה בשנים האחרונות הוא מאד לא דמוקרטי.

דוד טל: אתן דוגמא.

דוד טל: חבר כנסת עמל וטורח בנושא חקיקה ולאחר שהוא חוקק חוק בעמל רב בא האוצר, עם חוק ההסדרים, ובעצם, במרכאות או שלא במרכאות, מחסל אותו.

דוד טל: דוגמא טובה לעקיפת ועדות הכנסת היא העובדה שמסקנות ועדת החקירה הפרלמנטרית לבדיקת יישומו ומימונו של חוק ביטוח בריאות ממלכתי, שהיו צריכות לעלות לדיון על שולחנה של הממשלה לפני כמעט שנה, עדיין לא עלו לדיון.

דוד טל: הממשלה רק הודיעה כי יתקיים דיון במסגרת דיוני התקציב בשנת 2001.

דוד טל: הדיון לא יתמקד אז, כמובן, בהמלצות הוועדה, אלא במאבק המוכר על סדרי עדיפויות.

דוד טל: אלה סדרי עדיפויות שבהם נאבקים המשרדים מול פקידי האוצר.

דוד טל: אכן, בתקציב משרד הבריאות לשנת 2001 נוספו 2% למימון השירותים, בסך 370 מיליון שקל בערך, ועוד 1% למימון תרופות בסך 186 מיליון שקל, וזאת בניגוד להמלצות ועדת החקירה לעגן בחקיקה את התוספת באופן אוטומטי לכל השנה.

דוד טל: האוצר לא רוצה לעגן זאת והוא כופה עליי, הוא מכריח אותי לעשות זאת בחקיקה.

דוד טל: אתמול העברתי לקריאה ראשונה הצעה לבניית מנגנון לעידכון אוטומטי של סל הבריאות.

דוד טל: כשמדובר בסל הבריאות צריך לדעת ולזכור שכולם משלמים מס בריאות.

דוד טל: כסף שנגבה מאיתנו לבריאות צריך ללכת רק לבריאות ולא לשום מקום אחר.

דוד טל: יש הרבה נושאים אחרים, חשובים מאד.

דוד טל: ביטחון הוא חשוב מאד, החינוך הוא חשוב מאד, אבל לא יכול להיות שיבוא האוצר ותחת הכותרת שיש להם אחריות לאומית רחבה יותר, ושהם צריכים לראות את הצרכים של כל המשק, יחלק את הכסף בהתאם.

דוד טל: ברגע שגבו מס בריאות - ואין מס חינוך, ואין מס ביטחון, ואין מס למשרד לאיכות הסביבה - מס בריאות המשמעות שלו על-פי חוק בריאות ממלכתי היא שהכסף הזה צריך ללכת רק לבריאות.

דוד טל: האוצר בעצם מכוון ומווסת את התקציב הזה על-פי רצונותיו.

דוד טל: בזמנו היה מס מקביל וכולם זוכרים אותו.

דוד טל: אגב, הוועדה הזאת החליטה, בין היתר, שיש להחזיר את המס המקביל למתכונתו הקודמת.

דוד טל: כל תקציב הבריאות בנוי על מס הבריאות, על מס מקביל שהיה בזמנו ועל התקציב הנוסף שהממשלה מוסיפה.

דוד טל: אבל באוצר ראו שבעצם מס הבריאות הולך בכיוון למעלה.

דוד טל: אותו דבר לגבי מס מקביל.

דוד טל: משום הגידול הדמוגרפי, משום העובדה שבאים יותר אנשים, שעובדים יותר, שיש צמיחה גדולה וכו', מס הבריאות גדל יותר.

דוד טל: לעומת זאת, השתתפות הממשלה הולכת וקטנה.

דוד טל: נוצר מצב שאנשי האוצר פחדו מאד שיבוא יום – והוא לא רחוק, עוד שנה, שנתיים, שלוש, ארבע – ולא יזדקקו יותר לכספים של האוצר, ואז ייוותרו, "חס וחלילה", כספים במערכת הבריאות ואוי לה לאותה צרה שייוותרו כספים.

דוד טל: אדוני שר האוצר, אתה כלכלן.

דוד טל: אני לא כלכלן.

דוד טל: אבל אתה יודע טוב ממני שאם ייוותרו כספים במערכת הבריאות ואם תנווט את הכספים לרפואה מונעת, תוכל לחסוך לאורך זמן הרבה מאד מיליונים, שבסופו של דבר תחסוך אותם בתקציב הלאומי לבריאות והתקציב הזה יחזור לאנשים הללו ולאנשים אחרים.

דוד טל: לצערי, האוצר ופקידי האוצר באים ומוחקים חוקים כאלה ואחרים, ונתתי דוגמא.

דוד טל: לפני שבועיים הכנסת אמרה את דברה וגם אישרה את חוק משפחות ברוכות ילדים.

דוד טל: אני רוצה להזכיר שבמקור החוק הזה התייחס ל-1.6 מיליארד שקל.

דוד טל: אני סברתי שזה לא נכון, כי כל דבר שאתה בולע אותו בכמות גדולה הוא לא אפשרי.

דוד טל: תראו את רפורמת בן-בסט, למשל.

דוד טל: זה לא הולך.

דוד טל: אם אתה לא בא בדברים עם הגורמים הרלוונטיים, אתה לא יכול לבלוע את הכל במכה אחת, מפני שאחר-כך אתה מחוייב להקיא את זה.

דוד טל: לצערי, הכל נתקע בין היתר בגלל הסיבות האלה.

דוד טל: אני מניח שאם היתה היערכות מתאימה בנושא הזה – זה לא היה קורה.

דוד טל: לעומת זאת, תכנית הליברליזציה במטבע, למשל, התקדמה בשלבים, היא התקדמה שלב אחר שלב, והיא הצליחה יותר.

דוד טל: משרד האוצר מנסה בצורה כזאת או אחרת להקפיא את חוק משפחות ברוכות ילדים, או לבטלו.

דוד טל: בחוק ההסדרים הכוונה היא להקפיא זאת לשנתיים.

דוד טל: מחר עוד מנסים לבטל את החוק הזה.

דוד טל: מוריי ורבותיי, החוק הזה, עם כל הכבוד, מוציא מעל 40,000 ילדים שהם מתחת לקו העוני אל מעבר לקו העוני.

דוד טל: תנו לי דוגמא נוספת שיכול שר האוצר להתפאר ולהתהדר בה, שהנה הוא עשה משהו שהוציא 40,000 ילדים מתחת לקו העוני והעבירם אל מעבר לקו העוני.

דוד טל: אגב, דו"ח העוני בישראל חוזר כריטואל מדי שנה בשנה.

דוד טל: עוד מעט הדו"ח הזה יתפרסם.

דוד טל: כאשר הדו"ח מתפרסם כולנו מזילים דמעות תנין וכל אחד בוכה יום אחד.

דוד טל: ההצגה נגמרת אחרי יום-יומיים.

דוד טל: אבל פה יש דוגמא טובה.

דוד טל: 40,000 ילדים עוברים מתחת לסף העוני אל מעבר לס העוני.

דוד טל: אדוני השר, האם זה לא דבר מבורך?

דוד טל: האם זה לא נכון?

דוד טל: האם זה לא ראוי במדינה מתוקנת?

דוד טל: האם זה לא ראוי לחברה בישראל, שהפערים בה הם כל-כך גדולים?

דוד טל: האם לא ראוי לצמצם את הפערים האלה?

דוד טל: אני חושב שזה יהיה נכון להשאיר את זה.

קריאה מהקהל: חבר הכנסת טל, קח את זה מהמיסוי על ההון ולא מהקופה הציבורית.

קריאה מהקהל: ותסלח לי שאני מתערב.

דוד טל: תיכף אתן לך לומר את מה שאתה רוצה.

דוד טל: אני רוצה לומר שלא רק שהמחוקק גילה את דעתו בנושא זה ובנושאים אחרים, אלא אני חושב שמה שעשה האוצר, בזה שהוא מנסה להקפיא את החוק הזה – זו לא דמוקרטיה.

דוד טל: לצערי, מה שחשוב לאנשי האוצר זה שהמספרים יסתדרו להם ולא חשוב להם מי הם האנשים מעבר למספרים הללו.

דוד טל: לכן, אדוני שר האוצר, אני לא רואה בשורה בתקציב הזה.

דוד טל: כולי תקווה שדעת הציבור, שבאה לביטוי בכינוס כזה ותבוא לביטוי בכינוסים אחרים, תשפיע עליכם.

דוד טל: אם לא תקשיבו לחברי הכנסת, אני מקווה שלפחות ציבור כזה יניע את אנשי האוצר כך שהאוצר יתייחס סוף סוף לנושאים החברתיים ברמה המתאימה והראוייה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: (מחיאות כפיים של הקהל)

זוהיר בעלול: רבותיי, אזהרה מס' 1: אם תמשיכו למחוא כפיים – חברי הכנסת יאריכו בדבריהם.

זוהיר בעלול: לכן, בבקשה, תעשו זאת במינון נכון.

דוד טל: לא הבנתי.

דוד טל: מחיאות הכפיים לא הגיעו לי?

זוהיר בעלול: לא, לא, מחיאות הכפיים הגיעו לך.

זוהיר בעלול: אבל אם הם יגזימו – לא נסיים את הכנס הזה.

זוהיר בעלול: אזהרה מס' 2: המנחה ייקח את המושכות לידיים ויבקש, בצורה בלתי-ניתנת לפשרות, שכל אחד יתחייב לדבר דקותיים, כפי שאנחנו נוהגים לומר ב"שירים ושערים", או שלוש דקות לכל היותר.

זוהיר בעלול: לא נוכל לתת הנחות בעניין הזה, מכיוון שהדוברים רבים, הטענות גדולות ומרובות ולכן אין לנו ברירה אלא להתחייב בפרקי הזמן האלה.

זוהיר בעלול: אני רוצה להעיר שתי הערות קצרות.

זוהיר בעלול: חבר הכנסת דוד טל דיבר, למשל, על שתי נקודות שאני לא יכול להתאפק ולא להגיב עליהן, והן: נקודה ראשונה - האירועים האחרונים וההשתקפות שלהם בתקציב המדינה.

זוהיר בעלול: אני מאד מקווה שזו לא תהיה אמתלא של תקציב המדינה, ושל שר האוצר במועד מאוחר יותר, שבגין האירועים האחרונים מגזרים שונים שהם מופלים לרעה יקופחו וימשיכו להיות מקופחים בהמשך.

זוהיר בעלול: אנחנו מאד מקווים שהמתח של האירועים האחרונים יירד ונגיע גם להבנות פוליטיות ומדיניות.

זוהיר בעלול: הנקודה השנייה – HIGH TECH.

זוהיר בעלול: זה מצלצל מאד יפה כשאומרים HIGH TECH.

זוהיר בעלול: אבל בעוד שאנחנו מדברים על ה-HIGH TECH אנחנו צריכים לזכור שיש מגזרים שנלחמים על הקיום שלהם.

זוהיר בעלול: אני רואה כאן נציגי מגזרים שמשוועים לשינויים ולשיפורים דרמטיים, כדי לשמור על צלם אנוש.

זוהיר בעלול: למשל, הנכים.

זוהיר בעלול: דיברת על מדליית זהב אולימפית.

זוהיר בעלול: הנכים הביאו מדליות זהב, אבל שום דבר לא קורה מבחינתם.

זוהיר בעלול: אנחנו גם מדברים על המגזר הערבי, למשל, שנלחם על הקיום שלו; למרות הדיבידנדים שהוא מקבל בתקופה האחרונה, זה עדיין לא זה.

זוהיר בעלול: עכשיו אני מבקש מד"ר שלמה סבירסקי ממרכז אדוה לגשת למיקרופון ולהציג את ההשלכות החברתיות שיש לתקציב של שנת 2001.

ד"ר שלמה סבירסקי: יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה של הכנסת, חבר הכנסת דוד טל המארח, אורח הכבוד שר האוצר, אברהם בייגה שוחט, חברות וחברי כנסת נכבדים, נציגות ונציגים של למעלה מ-65 ארגונים שעוסקים בנושאים חברתיים.

ד"ר שלמה סבירסקי: אשתלב ישירות בדברים שנאמרו קודם על-ידי חבר הכנסת דוד טל.

ד"ר שלמה סבירסקי: כשאנחנו מסתכלים על הצעת התקציב של השנה עולה בראשנו התהייה: מהו העיתוי הנכון למה שפוליטיקאים רבים נוהגים לכנות "שינוי סדרי עדיפויות"?

ד"ר שלמה סבירסקי: כאשר הממשלה הנוכחית הגישה את התקציב הראשון שלה לא היתה צמיחה ואמרו: אין צמיחה, נחכה שתהיה צמיחה ואז יהיה כסף.

ד"ר שלמה סבירסקי: השנה היתה צמיחה.

ד"ר שלמה סבירסקי: אמנם התקציב הוא טיפ-טיפה יותר טוב מתקציב השנה שעברה, אבל זה לא הדבר שציפינו לו.

ד"ר שלמה סבירסקי: כאשר היו הכנסות נמוכות ממסים אמרו: אין הכנסות, צריך לחכות שיהיו הכנסות.

ד"ר שלמה סבירסקי: השנה תהיינה הכנסות גדולות ממסים, אבל משתמשים בהן לדברים אחרים מאלה שהבטיחו לנו בעבר.

ד"ר שלמה סבירסקי: אני רוצה למקד את הדברים שלי בשלושה שירותים ציבוריים, ממשלתיים, שלדעתי הולכים ונשחקים, הולכים ומוזנחים.

ד"ר שלמה סבירסקי: אני מדבר על מערכת החינוך, על מערכת הבריאות ועל מערכת הסיוע בדיור.

ד"ר שלמה סבירסקי: בכל שלושת השירותים האלה אנחנו רואים מצב שבו התקציב של הממשלה נשחק, או מוקפא, וכתוצאה מכך נפתח פתח לכניסתו של כסף פרטי.

ד"ר שלמה סבירסקי: מרגע שנכנס הכסף הפרטי נוצר מיד הבדל בין ישראלים בעלי אמצעים לבין ישראלים מעוטי אמצעים.

ד"ר שלמה סבירסקי: הממשלה במדיניות התקציב שלה, ובעצם צריך לומר ממשלות ולא ממשלה, מכיוון שמבחינה זו אנחנו חיים כבר 15 שנה עם מדיניות פיסקאלית ומדיניות תקציבית די דומה, הממשלות שלנו לא רק שלא מבקרות את המגמה הזאת, אלא שהן מעודדות אותה ומציינות אותה לטובה.

ד"ר שלמה סבירסקי: ניקח דוגמא שכולנו מכירים וזוהי מערכת החינוך.

ד"ר שלמה סבירסקי: אמנם השנה יש תוספת של קצת פחות ממיליארד שקלים במונחים ריאליים לתקציב החינוך.

ד"ר שלמה סבירסקי: אבל התוספת הזאת הולכת לפרוייקטים שהם לא לב לבה של מערכת החינוך.

ד"ר שלמה סבירסקי: לב לבה של מערכת החינוך היא מערכת ההוראה.

ד"ר שלמה סבירסקי: מזה שש שנים תקציב ההוראה של משרד החינוך כמעט שלא משתנה.

ד"ר שלמה סבירסקי: הוא צריך לשרת אוכלוסיה גדלה של ילדים.

ד"ר שלמה סבירסקי: מהי המשמעות של הדבר הזה?

ד"ר שלמה סבירסקי: המשמעות היא שבאותם בתי-ספר, שבהם אין מספיק שעות הוראה, אם יש הורים מבוססים – ההורים משלמים מהכיס שלהם למה שנקרא חינוך אפור.

ד"ר שלמה סבירסקי: כך נוצרות לנו באופן מיידי שתי רמות של חינוך: רמה אחת של חינוך עשיר מאד, שממומן בחלקו הגדול על-ידי כספי הורים, וחינוך אחר שממומן על-ידי תקציב משרד החינוך.

ד"ר שלמה סבירסקי: אתן לכם המחשה.

ד"ר שלמה סבירסקי: יש לנו נתונים חדשים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

ד"ר שלמה סבירסקי: הם עשו מעקב אחרי בתי ספר תיכוניים שבהם הורים משתתפים במימון.

ד"ר שלמה סבירסקי: והנה, בבתי ספר שבהם תשלומי ההורים עמדו על בין 200 ל-600 שקלים לשנה, שזה התשלום המומלץ על-ידי משרד החינוך, שיעור מקבלי תעודות בגרות בקרב תלמידי י"ב עמד על 57%.

ד"ר שלמה סבירסקי: בבתי ספר שבהם תשלומי ההורים עמדו על בין 1,300 שקל ל-6,000 שקל – כן, יש בתי ספר שבהם הורים משלמים 6,000 שקל ואף 8,000 שקל – שיעור ההצלחה בבחינות הבגרות עמד על 87%.

ד"ר שלמה סבירסקי: אנחנו רואים בצורה מאד מאד ברורה כיצד כסף פרטי, בעידוד של הממשלה, ועל כל פנים בוודאי לא מתוך התנגדות של הממשלה, יוצר מצב שבו יש אנשים שיכולים להיות בטוחים שכשהם שולחים את ילדיהם לבתי-ספר הם ייצאו עם תעודת בגרות, הם יוכלו להמשיך לימודים באוניברסיטה ולהשתלב במקצועות ה-HIGH TECH וכל מה שקשור בזה.

ד"ר שלמה סבירסקי: הורים שאין להם צריכים להסתפק בפחות.

ד"ר שלמה סבירסקי: אם נבדוק את המגזרים שבהם הדבר קורה, נמצא כי מדובר בשכונות, עיירות פיתוח וישובים ערביים.

ד"ר שלמה סבירסקי: דוגמא נוספת – מערכת הבריאות.

ד"ר שלמה סבירסקי: מערכת הבריאות כבר הוזכרה על-ידי חבר הכנסת דוד טל.

ד"ר שלמה סבירסקי: כמו שאין יותר חינוך חינם, כך אין יותר בריאות חינם.

ד"ר שלמה סבירסקי: מי שרוצה בריאות טובה צריך לשלם יותר.

ד"ר שלמה סבירסקי: מה זאת אומרת לשלם יותר?

ד"ר שלמה סבירסקי: – לשלם יותר ממס בריאות.

ד"ר שלמה סבירסקי: וזה שש שנים לאחר שיש לנו חוק ביטוח בריאות ממלכתי, שכולנו התגאינו בו.

ד"ר שלמה סבירסקי: מערכת שלישית היא מערכת הסיוע לדיור.

ד"ר שלמה סבירסקי: תקציב המשכנתאות הולך ונשחק שנה אחר שנה.

ד"ר שלמה סבירסקי: למעשה, הממשלה נוקטת במדיניות ארוכת טווח, שמבשרת על יציאתה בעתיד כלשהו – והוא לא כל-כך רחוק לפי ההערכות שלנו – משוק המשכנתאות.

ד"ר שלמה סבירסקי: מה זה אומר?

ד"ר שלמה סבירסקי: זה אומר שאנשים בעשירונים הגבוהים, שהמצב שלהם השתפר בשני העשירונים האחרונים, יוכלו להתמודד עם הבעיה הזאת בקלות.

ד"ר שלמה סבירסקי: לעשירונים הבינוניים זה יהיה קשה.

ד"ר שלמה סבירסקי: הם יוכלו לרכוש דירה, אבל הם ממשכנים עצמם להרבה מאד שנים.

ד"ר שלמה סבירסקי: אנשים בעשירונים הנמוכים קונים כבר היום פחות דירות ממה שהם קנו בעבר.

ד"ר שלמה סבירסקי: אם תסתכלו על הנתונים שבסקר "הוצאות המשפחה" של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, תוכלו לראות שאחוז בעלי הדירות בעשירון התחתון ירד בין 1987 ל-1997 מ-52% ל-24%.

ד"ר שלמה סבירסקי: בעשירון השני מלמטה זה ירד מ-58%-59% ל-52%.

ד"ר שלמה סבירסקי: בכל שלושת השירותים הללו אנחנו יכולים לראות קו משותף.

ד"ר שלמה סבירסקי: הקו המשותף הוא אידיאולוגיה שמאמינה שממשלה טובה היא ממשלה קטנה ושתקציב טוב הוא תקציב קטן.

ד"ר שלמה סבירסקי: אנחנו יודעים את המקור של האידיאולוגיה הזאת.

ד"ר שלמה סבירסקי: אנחנו יכולים להצביע על מי מפיץ אותה.

ד"ר שלמה סבירסקי: זוהי אידיאולוגיה שונה מאד מזו ששימשה את הממשלות שהקימו את המדינה הזאת ואת הכלכלה שלה.

ד"ר שלמה סבירסקי: האידיאולוגיה הזאת לא רק שהיא קובעת את מדיניות התקציב שלנו בפועל, אלא שהיא גם משדרת מסרים ברורים לחלקים השונים של החברה שלנו.

ד"ר שלמה סבירסקי: המסר של המדיניות הזאת לעשירונים הגבוהים הוא: אנחנו משחררים אתכם לפחות מחלק מהנטל; אתם יכולים לדאוג לעצמכם, זה בסדר, זה לגיטימי.

ד"ר שלמה סבירסקי: שתי הממשלות האחרונות מינו ועדות להורדת המס השולי.

ד"ר שלמה סבירסקי: כל הממשלות מאז 1985 מורידות את מס המעסיקים ואת ההשתתפות של המעסיקים בדמי ביטוח לאומי.

ד"ר שלמה סבירסקי: זאת אומרת, המסר הוא: מי שיש לו – חופשי להשתמש בזה ללא נקיפות מצפון.

ד"ר שלמה סבירסקי: המסר לאנשים שאין להם, או שיש להם פחות, או שיש להם מעט מאד, הוא: רבותיי, אנחנו נותנים את המינימום, את השאר אתם צריכים להשיג בעצמכם.

ד"ר שלמה סבירסקי: המסר לאנשים בעשירונים הנמוכים, ואפילו בעשירונים הלא כל-כך נמוכים, הוא: אם אתם רוצים להצטרף לזרם המרכזי, לזרם הצומח של החברה הישראלית, אתם צריכים להרים את עצמכם בעצמכם, כפי שאומר הביטוי הספרותי "להרים את עצמכם בשיער ראשכם", מכיוון שאנחנו נותנים רק את המינימום.

ד"ר שלמה סבירסקי: יש פה עוד תופעה מסוכנת, עוד מסר שחבוי במדיניות התקציבית של הממשלה.

ד"ר שלמה סבירסקי: כאשר אנחנו משחררים את העשירונים הגבוהים ממלוא השותפות שלהם בתחושת הסולידריות הכלל-חברתית, אנחנו גם אומרים להם: רבותיי, אלה שלא מצליחים, אלה שנסמכים על השולחן הציבורי, הם או טפילים, או עצלנים, או פשוט לא מוצלחים.

ד"ר שלמה סבירסקי: ואז מוצדק לא לתמוך בהם.

ד"ר שלמה סבירסקי: כאשר אנחנו מדברים על שירותים חברתיים, ובכלל על תקציבים חברתיים, הדרך שבה הדברים מוצגים לנו היא שכאילו מדובר בנטל, קרי: הקצאה לשירותים חברתיים היא נטל.

ד"ר שלמה סבירסקי: ואז אנחנו כולנו מרגישים צורך להצטדק.

ד"ר שלמה סבירסקי: אבל אנחנו שוכחים שיש קבוצות אחרות, או מגזרים אחרים שזוכים גם הם לסיוע מאסיבי מן המדיני, רק שזה לא מתואר כנטל אלא כתרומה לצמיחה.

ד"ר שלמה סבירסקי: אזכיר רק שניים-שלושה דברים.

ד"ר שלמה סבירסקי: דבר אחד כבר הזכיר חבר הכנסת דוד טל והוא המס המקביל, שאילו לא בוטל היה מכניס היום לקופת המדינה למעלה מ-10 מיליארד שקלים.

ד"ר שלמה סבירסקי: זה בוטל.

ד"ר שלמה סבירסקי: מעסיקים לא משלמים את המס הזה.

ד"ר שלמה סבירסקי: זוהי תמיכה ישירה של המדינה במעסיקים הגדולים.

ד"ר שלמה סבירסקי: דוגמא נוספת - ההשתתפות של המעסיקים בתשלום דמי ביטוח לאומי עבור העובדים שלהם.

ד"ר שלמה סבירסקי: זה ירד בתוך 10 השנים האחרונות מ-24% שכר ל-19%.

ד"ר שלמה סבירסקי: זה שיעור שהוא נמוך יותר מכל שיעור דומה לו באירופה המערבית.

ד"ר שלמה סבירסקי: שר האוצר נמצא עמנו ואני מודה לו מאד על נכונותו לבוא ולהשתתף השנה איתנו בכנס הזה.

ד"ר שלמה סבירסקי: אני רוצה לומר משהו לגבי המנהג של כולנו, וגם של התקשורת, להפנות את האצבע המאשימה אל האוצר, או ליתר דיוק אל הפקידים, פקידי האוצר.

ד"ר שלמה סבירסקי: אני חושב שאנחנו טועים ואנחנו מחלישים בכך את הטיעון שלנו.

ד"ר שלמה סבירסקי: האצבע המאשימה צריכה להיות מופנית אל הממשלה, אל כל הממשלה, אל כל הממשלות, ואני מדגיש זאת כדי שלא יובן שכאילו מדובר בממשלה מסויימת.

אברהם-בייגה שוחט: נכון מאד.

קריאה מהקהל: האוצר זה לא ממשלה.

ד"ר שלמה סבירסקי: האוצר זה ממשלה, בוודאי.

ד"ר שלמה סבירסקי: אבל אני רוצה לפנות אל שר האוצר לא כאל מי שממונה על פקידי האוצר, אלא כאל חבר חשוב בממשלה, ולא רק בממשלה הזאת, אלא בשתי ממשלות לפחות.

ד"ר שלמה סבירסקי: אני רוצה לבקש התייחסות אחרת למדיניות התקציבית.

ד"ר שלמה סבירסקי: דיברתי כבר על האידיאולוגיה לפיה תקציב קטן הוא תקציב טוב.

ד"ר שלמה סבירסקי: גם אם זה נכון אולי לחלק מהארצות בעולם, לחלק מאד קטן, זה לא נכון לנו.

ד"ר שלמה סבירסקי: אם אני מתייחס אל צורת קביעת התקציב אפשר לדבר על שני קצוות: הקצה האחד הוא הקצה של שנים נורמליות, שבהן מופעל מה שפקידי האוצר קוראים לו "הטייס האוטומטי", קרי: לוקחים את התקציב של השנה שעברה, מוסיפים לו אינפלציה, מוסיפים לו גידול באוכלוסיה, עושים עוד קצת התאמות פה ושם בשוליים, והנה יש לנו תקציב חדש.

ד"ר שלמה סבירסקי: הקצה השני הוא הקצה של מצבים יוצאים מן הכלל, כמו מלחמות, כמו עלייה גדולה, כפי שהיתה בתחילת העשור הקודם מרוסיה.

ד"ר שלמה סבירסקי: אז הברזים נפתחים ואז המדיניות היא מרחיבה.

ד"ר שלמה סבירסקי: אבל זאת תגובה למצבים שנכפים עלינו.

ד"ר שלמה סבירסקי: אני רוצה לפנות אל שר האוצר ולומר כך: תתחילו להכניס שיקולים חברתיים בתכנון ארוך טווח של המדיניות התקציבית בישראל.

ד"ר שלמה סבירסקי: (מחיאות כפיים של הקהל) אם אנחנו רוצים שבדור הבא יגדל מספר הישראלים שיכולים להשתתף בענפים הצומחים של הכלכלה, צריך היום להשקיע הרבה יותר בחינוך.

ד"ר שלמה סבירסקי: אם אנחנו רוצים מערכת בריאות אוניברסלית, שאינה שמה ללעג את חוק ביטוח בריאות ממלכתי, אנחנו זקוקים היום להחלטה ברוח ההמלצות של ועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא "חוק ביטוח בריאות ממלכתי".

ד"ר שלמה סבירסקי: אם אנחנו רוצים להבטיח שלכל משק בית בישראל תהיה קורת גג – אנחנו צריכים היום לשנות, לחשוב מחדש על מדיניות הסיוע הממשלתית.

ד"ר שלמה סבירסקי: לסיום אני רוצה לומר כך: אם אנחנו רוצים באמת לשנות את סדרי העדיפויות, לא צריך להמתין לעיתוי טוב.

ד"ר שלמה סבירסקי: העיתוי הטוב הוא עכשיו.

ד"ר שלמה סבירסקי: (מחיאות כפיים של הקהל)

זוהיר בעלול: תודה לד"ר שלמה סבירסקי.

זוהיר בעלול: במהלך הקשב לדבריו הגעתי למסקנה שגם מציאות עגומה וגם תרחישי עוועים אפשר להביא בדרכי נועם.

זוהיר בעלול: מעולם לא שמעתי תיאור של מציאות כל-כך עגומה במילים כל-כך יפות.

זוהיר בעלול: ראשית, אדוני שר האוצר, אנחנו מאחלים לך רפואה שלמה.

זוהיר בעלול: הימים הסוערים עדיין לפניך.

זוהיר בעלול: הפיליבסטרים עדיין ממתינים לך בסוף החודש הבא.

זוהיר בעלול: חוקי ההסדרים וכו' ממתינים לך.

זוהיר בעלול: אתה עוד צפוי לקבל על הראש הרבה הרבה ביקורות.

זוהיר בעלול: אבל לפני שאני מעביר לך את המיקרופון, אני מבקש ממך בתחינה להישאר, אם תוכל, עד סוף הכנס, מכיוון שכל מה שייאמר כאן הוא רלוונטי למה שאתה עושה.

זוהיר בעלול: אם תסכים ותואיל בטובך להישאר עד הסוף – אודה לך בשם הנוכחים.

זוהיר בעלול: אני איש מאד סלקטיבי.

זוהיר בעלול: שני דברים מדבריו של ד"ר סבירסקי נקלטו באזניים הרגישות שלי.

זוהיר בעלול: במדינת ישראל רק 57% מאלה שמסיימים כיתות י"ב מקבלים תעודת בגרות.

אברהם-בייגה שוחט: פחות, פחות.

זוהיר בעלול: אם זה פחות – זה יותר חמור.

קריאה מהקהל: רק 46% מהאוכלוסיה היהודית מקבלים תעודת בגרות.

זוהיר בעלול: חברות וחברים, המסקנה היא שאנחנו עדיין, עם כל הצער, מדינה של העולם השלישי.

זוהיר בעלול: לצערי הרב, אם אלה הם השיעורים במדינת ישראל הנאורה, בציביליזציה המשגשגת, אזי אלה הם שיעורים מדכאים.

זוהיר בעלול: ועל זה צריך לדבר.

זוהיר בעלול: נקודה שנייה שקלטו אוזניי היא שבמדינת ישראל יש אנשים שאין להם קורת גג, וזאת כאשר אנחנו כבר נמצאים בתחילת המילניום, בשנת 2001.

זוהיר בעלול: לכן, באמת, תצטרך לדבר כאן גם על כך שאנחנו מובילים בעולם מבחינת הפער בהכנסת.

זוהיר בעלול: בבקשה.

קריאה מהקהל: השבע שוכח את הרעב.

קריאה מהקהל: זה מה שיש לנו.

אברהם-בייגה שוחט: החלטת להפריע לי?

קריאה מהקהל: אתה מפריע לי.

אברהם-בייגה שוחט: אם אני מפריע לך, אני יכול לשבת.

אברהם-בייגה שוחט: אין בעיה.

קריאה מהקהל: אתה באופן אישי צריך לדעת שאתה צריך לשים סוף לכל הדבר הזה שהפקידים שולטים בנו.

קריאה מהקהל: לא יכול להיות שפקידים יבואו ויחליטו.

אברהם-בייגה שוחט: אם באתי לשמוע את הדיבורים האלה – אז חבל על הזמן.

אברהם-בייגה שוחט: חבל על הזמן.

אברהם-בייגה שוחט: אני יכול לצאת.

אברהם-בייגה שוחט: תאמיני לי שיש לי מה לעשות.

זוהיר בעלול: אני מבקש ממך, גברתי.

אברהם-בייגה שוחט: אני לא מתכונן לשמוע את הצעקות האלה; או שתשמעי אותי בשקט, או שאלך.

אברהם-בייגה שוחט: אין לי שום בעיה.

קריאה מהקהל: אנחנו שומעים אותך.

קריאה מהקהל: אבל ב"תכלס", מה קורה?

זוהיר בעלול: גברתי הנכבדה, אני מבקש ממך - - -

קריאה מהקהל: כל הזמן הוא מדבר.

קריאה מהקהל: שיבצע.

זוהיר בעלול: לא יכול להיות שאת תגרמי - - -

אברהם-בייגה שוחט: אני מכיר אותה מהכנסים הקודמים.

אברהם-בייגה שוחט: אל תחשוב שזה חדש.

זוהיר בעלול: גברתי, אחרי שאנחנו מכתירים אותך ככוכבת של הכנס הזה, אני מבקש שתתני לו לדבר, בבקשה.

קריאה מהקהל: אני לא רוצה להיות כוכבת.

זוהיר בעלול: אז תני לו לדבר.

זוהיר בעלול: בבקשה ממך.

זוהיר בעלול: אחר-כך אתן לך לדבר.

זוהיר בעלול: תודה רבה.

אברהם-בייגה שוחט: שמעתי בקשב רב גם את דבריו של יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה וגם את ד"ר סבירסקי.

אברהם-בייגה שוחט: בשנה שעברה התלוננתי על כך שלא הוזמנתי למפגש הזה, כי בארבע השנים הקודמות שבהן כיהנתי כשר אוצר נהגתי לבוא מדי שנה גם לשמוע וגם להגיד את דבריי, שכן יש דברים שתמיד עומדים כאשר שומעים את האנשים, ויש גם דברים, שנאמרו על-ידי המכובדים שדיברו לפניי, שאפשר לחלוק עליהם.

אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה לבוא ולהגיד שמדינת ישראל היא לא מדינה שאין בה מצוקות.

אברהם-בייגה שוחט: יש בה מצוקות.

אברהם-בייגה שוחט: יש בה מצוקות בקטעים לא קטנים בחברה הישראלית, בקרב אוכלוסיות מסויימות, בפריפריה, בקרב סקטורים אתניים, בקרב סקטורים חרדים שחיים באורח חיים מסויים.

אברהם-בייגה שוחט: אין ספק שהחברה גם איננה שיוויונית.

אברהם-בייגה שוחט: האמירה לפיה אצלנו הפער בין העשירון הגבוה לבין העשירון האחרון הוא הפער השני הגדול בעולם היא אמירה נכונה.

אברהם-בייגה שוחט: אבל בכל אופן אני חושב שצריך לשפוט את הדברים בשני מבחנים נוספים:

אברהם-בייגה שוחט: מבחן אחד הוא המבחן של המצב אחרי תשלומי ההעברה.

אברהם-בייגה שוחט: היקף תשלומי ההעברה במדינת ישראל הוא בסדר גודל של 40 מיליארד שקל בשנה.

אברהם-בייגה שוחט: אני חוזר ואומר: 40 מיליארד שקל בשנה.

אברהם-בייגה שוחט: זה חלק ענק בתקציב.

אברהם-בייגה שוחט: זה חלק שחלקו פר קפיטה וחלקו בתקציב הולך וגדל מדי שנה.

אברהם-בייגה שוחט: אותם 40 מיליארד שקל משנים את הפרופורציה במצב היחסי בין העשירונים, שכן רוב רובם של תשלומי ההעברה, בצדק ובדין, מועברים לעשירונים היותר חלשים, והם משנים את כל התמונה מכפי שנאמרה כאן.

אברהם-בייגה שוחט: מבחן שני – במדינת ישראל ישנם מספר רשתות ביטחון ומספר נושאים, שעם כל זה שאפשר למתוח ביקורת על טיבם ועל איכותם, הם עדיין קיימים.

אברהם-בייגה שוחט: לכל אזרח יש מערכת בריאות מרגע הולדתו ועד הרגע שבו הוא נאסף אל אבותיו ומסתלק מהעולם הזה לעולם שכולו טוב.

אברהם-בייגה שוחט: זה חל על כל אזרח, משלם או לא משלם מסים.

אברהם-בייגה שוחט: יש רשת ביטחון בתחום הבריאות.

אברהם-בייגה שוחט: כמובן, אפשר להגיד שצריך לעשות יותר, או פחות.

אברהם-בייגה שוחט: יש רשת ביטחון בתחום החינוך בצורה ברורה ומסודרת.

אברהם-בייגה שוחט: אני גם רוצה לקבוע שהיא קיימת בכסף הציבורי - אינני מדבר על מה שניתן על-ידי ההורים, דבר שהוזכר פה – תוך העדפה ברורה לגבי הפריפריה, לגבי שכונות, לגבי אוכלוסיות חדשות, לגבי מדד טיפוח בכל בתי הספר, והמדינה אכן כך נוהגת.

אברהם-בייגה שוחט: יש גם רשת ביטחון נוספת.

אברהם-בייגה שוחט: זוהיר, אני רוצה להגיד לך שאתה לא מוצא במדינת ישראל מצב שבו אנשים, חסרי דיור, מתגוללים ברחובות, כפי שזה קיים בארצות הברית.

אברהם-בייגה שוחט: יש במדינה אנשים שמצבם קשה מבחינות השיכון.

קריאה מהקהל: אני מכירה אנשים כאלה שמתגלגלים ברחובות.

אברהם-בייגה שוחט: פשוט לא אמשיך כך.

זוהיר בעלול: את מרגישה שאת לא מקבלת אהדה בהתפרצויות שלך.

זוהיר בעלול: תעשי לי טובה.

זוהיר בעלול: אתן לך לדבר.

קריאה מהקהל: יש אנשים שישנים ברחוב.

קריאה מהקהל: שלא יגיד שאין אנשים שישנים ברחוב.

זוהיר בעלול: אני מבקש ממך בכל לשון: אנא, התאפקי ותני לשר האוצר לסיים את דבריו.

זוהיר בעלול: בבקשה.

אברהם-בייגה שוחט: בתוך התקציב יש מערכת - אמנם לא מי יודע מה גדולה, אבל בכל אפשר למדוד אותה בכסף – של קרוב ל-6 מיליארד שקל, שחלקה הוא מתן אשראי מסובסד על-ידי הממשלה, אבל חלקה הגדול הוא גם מענקים וגם השתתפות בשכר דירה בערך בהיקף של 1.6 מיליארד שקל לאותן אוכלוסיות שזכאיות להשתתפות בשכר דירה כתוצאה ממצב סוציו-אקונומי נמוך.

אברהם-בייגה שוחט: אכן, העזרה הזאת ניתנת.

אברהם-בייגה שוחט: עם כל זה, זה לא פותר את הבעיות.

אברהם-בייגה שוחט: עם כל זה, אני אהיה האחרון שיבוא ויגיד שאנחנו חיים בחברת מופת שאין בה בעיות, שאין בה צרכים ושהכל אכן נעשה בה כהלכה.

קריאה מהקהל: אדוני הנכבד, בימים האלה אתם העליתם באלפי אחוזים את שכר הדירה לדיירי הדיור הציבורי, וזה סקנדל גדול מאד.

קריאות: הפקידים, הפקידים שלך.

אברהם-בייגה שוחט: רבותיי, אני חוזר ואומר: אני אורח כאן.

אברהם-בייגה שוחט: אם ארגיש שלא נותנים לי לדבר, בהחלט לא תהיה לי שום בעיה לקום ולצאת.

אברהם-בייגה שוחט: אני לא מתכונן לנהל אתכם שיחה.

אברהם-בייגה שוחט: אם אני לא רצוי -

קריאה מהקהל: אתה רצוי - - -

אברהם-בייגה שוחט: ברגע שאתה מפריע לי אני לא רצוי.

אברהם-בייגה שוחט: אם אני רצוי – תן לי לדבר.

אברהם-בייגה שוחט: אחר-כך תדבר אתה ותגיד את מה שאתה רוצה.

אברהם-בייגה שוחט: לכן, אני האחרון שאבוא ואגיד את הדברים האלה.

אברהם-בייגה שוחט: אבל אני רוצה בכל אופן להתייחס לכמה דברים שנאמרו על-ידי קודמיי, שחלקם גם לא נכונים עובדתית.

אברהם-בייגה שוחט: מי שחושב שתקציב המדינה הוא דבר שאין לו תקרה ומי שחושב שמערכת התקציב לא יכולה לקרוס ויחד איתה המשק הישראלי – פשוט טועה.

אברהם-בייגה שוחט: הצעות חוק פרטיות שעוברות חדשות לבקרים בכנסת, עלותן מאות ומיליארדי שקלים, והכנסת אכן סוברנית להחליט.

אברהם-בייגה שוחט: אגב, אני קצת חולה.

אברהם-בייגה שוחט: אתמול הרגשתי לא טוב בישיבת הממשלה ויצאתי החוצה.

אברהם-בייגה שוחט: אמרתי לשרים: קודם כל, אלה שאוהבים אותי שלא ידאגו, ואלה ששונאים אותי שלא ישמחו.

אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להגיד שחקיקה פרטית היא לפעמים מופקרת לחלוטין.

אברהם-בייגה שוחט: מי שחושב שלתקציב המדינה אין גג - אינו יודע מהו שח.

אברהם-בייגה שוחט: מי שחושב שהמשק לא יקרוס אם החקיקה הזאת תעבור – פשוט טועה.

אברהם-בייגה שוחט: המשק מייצר מקורות מסויימים.

אברהם-בייגה שוחט: הממשלה והכנסת צריכים לקבוע סדרי עדיפויות.

אברהם-בייגה שוחט: אבל אם מייצרים הוצאות דרך חקיקה, שנראית כאילו פופוליסטית ויפה, צריך לדעת שזוהי חקיקה הרסנית, קטסטרופלית ומשבשת את כל מה שיש לנו במדינה.

אברהם-בייגה שוחט: נכון שהכנסת סוברנית לעשות זאת ובמצב הקואליציוני הקיים אפשר להחליט גם שיום שני הוא יום רביעי, שבוקר זה צהריים, שהכל יעבור בכנסת ואף אחד לא ימנע זאת.

אברהם-בייגה שוחט: יש פה קואליציה של הפקרות והקואליציה הזאת יכולה לגרום לכך שלא יהיה לנו משק.

אברהם-בייגה שוחט: דרך אגב, אם מישהו חושב שהדבר הזה הוא משחק ילדים, אם מישהו חושב שמי שמסתכל על המשק הישראלי, מי שצריך להשקיע בו ומי שצריך להלוות לו לא רואה את מה שקורה בכנסת – יש לי הודעה בשבילו: תוך יום יודעים בכל מקום את ההפקרות שמתרחשת בבניין הזה, וחלקה על-ידי יושבי-ראש ועדות, שבאופן קבוע מוליכים את המהלכים האלה וגורמים נזק שאי-אפשר לתאר אותו.

אברהם-בייגה שוחט: אני שמח שתקפו פה את פקידי האוצר.

אברהם-בייגה שוחט: הרי אני תמיד אומר: אל תתקפו את פקידי האוצר.

אברהם-בייגה שוחט: אם צריך לתקוף - תתקפו את הממשלה ואת שר האוצר.

אברהם-בייגה שוחט: פקידי האוצר לא בסמכותם להחליט, בסמכותם להציע.

אברהם-בייגה שוחט: למשל, כשאנשי ש"ס ישבו בממשלה הקודמת, הם אלה שאישרו בוועדת הכספים תשלום תרופות.

אברהם-בייגה שוחט: האם זאת עשו פקידי האוצר?

אברהם-בייגה שוחט: - פקידי האוצר הציעו את ההצעות.

אברהם-בייגה שוחט: אבל חבר הכנסת דהן ישב יחד איתי בוועדת הכספים ואישר את התרופות.

נסים דהן: 50% מעלות התרופות.

אברהם-בייגה שוחט: כל אנשי ש"ס אישרו את התרופות.

אברהם-בייגה שוחט: היום הצדיקים האלה באים ואומרים: תראו, לוקחים כסף מחולים.

קריאה: אתם הכרחתם אותם.

אברהם-בייגה שוחט: קל להגיד: פקידי האוצר.

אברהם-בייגה שוחט: זה לא פקידי האוצר.

אברהם-בייגה שוחט: זה אנשי הליכוד שהיו שם ואנשי ש"ס שהיו שם, כולל ידידי, והוא באמת ידיד טוב שלי, שהיה גם סגן שר האוצר, נסים דהן.

אברהם-בייגה שוחט: הם ישבו בוועדה ואמרנו להם: אל תיתנו לעשות את זה.

אברהם-בייגה שוחט: אבל הם עשו את זה.

אברהם-בייגה שוחט: הם עשו את זה ואישרו את זה.

אברהם-בייגה שוחט: והם הביאו את התרופות, והם הביאו את התשלום עבור ביקור של רופא.

אברהם-בייגה שוחט: עכשיו כולם באים ואומרים: אנחנו דואגים לחברה הישראלית.

אברהם-בייגה שוחט: אם הם דואגים לחברה הישראלית למה הם לא נתנו להעביר את הרפורמה?

אברהם-בייגה שוחט: איזה סיפורי מעשיות הם אלה?

אברהם-בייגה שוחט: החברה הישראלית צריכה את הרפורמה כמו אוויר לנשימה.

אברהם-בייגה שוחט: לא אכנס לסיבות למה הרפורמה לא עברה.

אברהם-בייגה שוחט: אבל הם הפכו זאת להצעת אי-אמון כדי שהרפורמה לא תעבור.

אברהם-בייגה שוחט: לכן, כשאתם מסתכלים על הדברים, אני מציע לכם להסתכל על הכל בערבון מוגבל, גם עליי, גם על דבריי, אבל גם על הדברים הנכבדים של אלה שאומרים שהם דואגים לכם בוקר בוקר וערב ערב.

אברהם-בייגה שוחט: בסך הכל יש רשימה ארוכה מאד של דברים שאפשר להגיד שהם עשו אותם.

קריאה מהקהל: מי כאן דואג?

אברהם-בייגה שוחט: מכיוון שחבר הכנסת טל אמר שהוא דואג לחלשים, לכן אני הזכרתי שגם יש דברים שהוא לא כל-כך דאג בהם לחלשים.

אברהם-בייגה שוחט: מה קרה?

אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להגיד משהו לגבי דבריו של ד"ר סבירסקי.

אברהם-בייגה שוחט: נכון שישנו ויכוח גדול על גודל התקציב מתוך התוצר.

אברהם-בייגה שוחט: יש ויכוח.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו נמצאים גבוה מאד בחלק של התקציב מהאוצר ב"סקאלה" העולמית.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו נמצאים שם גבוה מאד.

אברהם-בייגה שוחט: ההוצאה הציבורית בישראל היא 55% מהתוצר והתקציב הוא בערך 44% מהתוצר.

אברהם-בייגה שוחט: יש מדינות שבהן זה 30%.

אברהם-בייגה שוחט: ביפן ובארצות הברית זה 30%.

אברהם-בייגה שוחט: ד"ר סבירסקי, אם מסתכלים על מה שקורה בעולם המערבי, שהוא סוציאל-דמוקרטי, שהוא לא קפיטליסטי מובהק, אנחנו רואים מגמה מובהקת של הקטנת חלקה של הממשלה בתוך המשק, כדי שהמשק יוכל לייצר מקורות, יוכל לייצר מקומות עבודה ויוכל לייצר דברים בסדר העדיפויות הנכון.

אברהם-בייגה שוחט: לא אני אבוא ואגיד שיש להוריד את רמת הטיפול בחולים.

אברהם-בייגה שוחט: אני לא מציע להוריד את רמת החינוך.

אברהם-בייגה שוחט: אני לא מציע להוריד את רמת העזרה בשיכון.

אברהם-בייגה שוחט: אני רק אומר דבר אחד: אנחנו צריכים לייצר יותר, כדי שנוכל לתת יותר.

אברהם-בייגה שוחט: כאן אני מגיע לנקודה מסויימת שבהקשר לה די התפלאתי על מה שאמרת מבחינת תקציב החינוך.

אברהם-בייגה שוחט: תראה, הממשלה אכן באה עם תקציב יותר גדול, בהיקף של כ-5 מיליארד שקל.

אברהם-בייגה שוחט: זה הלך לסדר העדיפויות שקבעו.

אברהם-בייגה שוחט: בסדר העדיפויות העליון היה באמת נושא החינוך, ומדובר בקרוב למיליארד שקל, כפי שאתה אומר.

אברהם-בייגה שוחט: חלקו נובע מ"טייס אוטומטי", מה שנקרא, מגידול טבעי, אבל חלקו ניתן ספציפית לאוכלוסיות החלשות.

אברהם-בייגה שוחט: לכן, כשאנחנו באנו ועשינו זאת זה היה אחרי שלוש שנים של ירידה בתקציב החינוך, שנה אחרי שנה, דבר שהגיע בסיכומו של דבר להורדה של 1.5 מיליארד שקל בתקציב החינוך.

אברהם-בייגה שוחט: אציין כמה סעיפים ונראה אם יש מישהו באולם הזה שיגיד לי שהם לא חברתיים.

ד"ר שלמה סבירסקי: התקציבים האלה שהוספו הם תחבושות.

ד"ר שלמה סבירסקי: הם לא טיפול בדבר האמיתית.

אברהם-בייגה שוחט: אם אתה הולך ונותן יותר בחינוך מיוחד, שזה בסביבות 50 מיליון שקל, אם אתה נותן 40 מיליון שקל למגזר הערבי, אם אתה נותן חינוך חינם לגילאי 3-4 עוד 50 מיליון שקל, אם אתה נותן לפנימיות יום שמחזיקות את הילדים אחר הצהריים עוד 40 מיליון שקל, אם אתה נותן להצטיידות בגני ילדים עוד 20 מיליון שקל, אם אתה נותן תוספות לקו עימות בסך של עוד 26 מיליון שקל, אם אתה נותן 12 מיליון שקל להשלמת השכלה למובטלים ולעולים, אם אתה נותן תוספת בנייה של כיתות – כל זה מסתכם במעל 500 מיליון שקל נוספים שישנם בתקציב.

אברהם-בייגה שוחט: אי-אפשר להגיד שהממשלה לא לקחה בסדר העדיפויות שלה את נושא החינוך.

אברהם-בייגה שוחט: אני חושב שנושא החינוך הוא הנושא החשוב ביותר והמרכזי ביותר, שכן זה הכלי היחידי שיכול להוציא אנשים ממעגל המצוקה ולתת להם כלים כדי שהם יוכלו להתקדם.

קריאה מהקהל: חברת כוח אדם מסרבת לקבל עובדים שהם מעל לגיל 52.

קריאה מהקהל: מה שקורה בכנסת זה שחוקים לחוד ומעשים לחוד.

קריאה מהקהל: לצערי הרב, אם חברות כוח האדם היו עוברות למשרד העבודה והרווחה, הדברים היו נראים אחרת.

קריאה מהקהל: צריך לשנות את החוק.

אברהם-בייגה שוחט: לכן, אני אומר שאלה הם הדברים העיקריים שצריך לעשות.

אברהם-בייגה שוחט: אני רק מזהיר וחוזר ומזהיר מפני דבר אחד.

אברהם-בייגה שוחט: וכאן אני חולק עליך, ד"ר סבירסקי, באופן גדול מאד בנושא של גודל התקציב כחלק מהתוצר.

אברהם-בייגה שוחט: אם אנחנו נעשה את זה – פשוט לא יהיו לנו מקורות.

אברהם-בייגה שוחט: אני יכול לתת דוגמא.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו משלמים עכשיו בתקציב קרוב ל-30 מיליארד שקל ריבית על החובות שלנו ועוד 50 מיליארד שקל כקרן.

אברהם-בייגה שוחט: אם היה לנו חוב קצת יותר קטן – היו לנו הרבה יותר מקורות לשימושים בתקציב ואפשר היה לעשות משהו בכספים האלה.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו לא יכולים ליצור מצב שהמשק הישראלי יהיה משק שמתעלם ממה שקורה מסביב.

אברהם-בייגה שוחט: דבר אחרון – אני רוצה להגיד משהו על ההערכות של חבר הכנסת דוד טל לגבי האופטימיות המופרזת בתקציב.

אברהם-בייגה שוחט: זה נכון שהתקציב הוכן טרם פרוץ המאורעות האחרונים, שעלולה להיות להם השפעה על הפעילות במשק.

אברהם-בייגה שוחט: אבל אנחנו לא חושבים שהפעילות הזאת תהיה כזאת שהיא תמוטט לגמרי את התקציב.

אברהם-בייגה שוחט: זה לא סוד שמונחת תביעה מצד מערכת הביטחון של קרוב ל-3.5 מיליארד שקל להגדלת תקציב הביטחון.

אברהם-בייגה שוחט: כמו שאני מנהל ויכוחים עם גורמים שהם לא ביטחוניים, כך אני מנהל גם איתם מאבק תקציבי גדול מאד, מתוך מגמה לבדוק מה צריך ומה לא צריך, תוך אחריות רבה גם לתקציב וגם למצב הביטחון.

אברהם-בייגה שוחט: אני אומר לכם שזו לא הולכת להיות שנה רגילה.

אברהם-בייגה שוחט: מכל מקום, אני לא אמליץ לממשלה לקצץ בשירותים החברתיים כדי לממן את הצרכים בביטחון.

אברהם-בייגה שוחט: יש לנו דרכים אחרות וכך נעשה.

אברהם-בייגה שוחט: (מחיאות כפיים של הקהל)

זוהר בעלול: אני מודה לשר האוצר.

זוהר בעלול: הואיל והדברים מבעבעים ומפעפעים בפנים, אאפשר שלוש פניות לשר האוצר.

זוהר בעלול: לאחר מכן יש לנו סדר יום עמוס לעייפה ולכן אנחנו צריכים להיות קצובים ומדוייקים בתזמון שלנו.

זוהר בעלול: לכן, מי שמרגיש שהוא מתפוצץ והוא רוצה לומר משהו – בבקשה.

דרור רשף: אני מייצג את המגמה הירוקה.

דרור רשף: בכל העולם המערבי יש היום נטייה לבחון מחדש את המדדים לצמיחה כלכלית.

דרור רשף: המדדים האלה עולים ככל שמצבנו נהיה יותר גרוע.

דרור רשף: כשאחוז הגירושים עולה – הצמיחה הכלכלית עולה.

דרור רשף: כשהמים מזדהמים – הצמיחה הכלכלית עולה.

דרור רשף: כשאנשים עומדים יותר בפקקים – הצמיחה הכלכלית עולה.

דרור רשף: המדיניות הזאת קיימת כבר חמישים שנה.

דרור רשף: יש עליה המון ביקורת כלכלית.

דרור רשף: אבל הממשלה ממשיכה לטעת תקוות ולומר: הנה, תצמח קצת הכלכלה ונוכל להיחלץ מהמשברים.

דרור רשף: אבל היא מתעלמת מהפערים הגדלים, מהבעיות החברתיות ומהבעיות הסביבתיות, שכל הזמן מתנפחות.

דרור רשף: תודה.

אמל פרהוד: אני מייצגת את התנועה הפמיניסטית בחיפה.

אמל פרהוד: אני קצת מתרגשת.

אמל פרהוד: אני נציגה של ארגון פמיניסטי בחיפה, אשה לאשה.

אמל פרהוד: זה מביא אותי לנקודה מאד חשובה.

אמל פרהוד: בתוך הקהל אני רואה הרבה נשים.

אמל פרהוד: אבל בצד הבמה אני לא רואה נשים, לצערי.

אמל פרהוד: למה?

אמל פרהוד: אין לנו חברות כנסת שיכולות לדבר?

אמל פרהוד: אין לנו נשים בכלכלה שיכולות לדבר?

אמל פרהוד: אני לא מבינה זאת.

אמל פרהוד: קשה לי עם זה.

אמל פרהוד: זה הדגל שאני נושאת מזה חמש שנים והוא הפמיניזם שלי.

אמל פרהוד: אני גם פלשתינאית.

אמל פרהוד: אני אישה ערבייה.

אמל פרהוד: אני אזרחית במדינת ישראל.

אמל פרהוד: מגיע לי לקבל.

אמל פרהוד: זו זכותי לקבל.

אמל פרהוד: אף אחד לא עושה לי טובה אם הוא נותן לי תקציב בגלל שאני ערבייה.

אמל פרהוד: זה מגיע לי.

אמל פרהוד: זו הזכות שלי.

צ'לאוצ'ו מנגיסטו: אני מייצג את האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.

צ'לאוצ'ו מנגיסטו: קודם כל, אני מתרגש.

צ'לאוצ'ו מנגיסטו: אני מודה לכם על כך שניתנה לי הזדמנות להביע את דבריי.

צ'לאוצ'ו מנגיסטו: אדוני שר האוצר, אנשי ציבור נכבדים.

צ'לאוצ'ו מנגיסטו: אני רוצה לומר מספר מילים בנושא החינוך של יוצאי אתיופיה.

צ'לאוצ'ו מנגיסטו: המצב בתחום זה הוא חמור מאד והוא מתבטא בכמה דברים.

צ'לאוצ'ו מנגיסטו: ההישגים הלימודיים נמוכים.

צ'לאוצ'ו מנגיסטו: אחוז הזכאים לבגרות הוא 28% לעומת כ-50% בממוצע ארצי.

צ'לאוצ'ו מנגיסטו: שיעור ההשתתפות בשירותי הגיל הרך, גיל 3-4, הוא 50% לעומת 95% באוכלוסיה היהודית.

צ'לאוצ'ו מנגיסטו: אחוז הילדים יוצאי אתיופיה הנושאים מבית הספר בגילאי 14-17 כפול מהשיעורים באוכלוסיה הוותיקה.

צ'לאוצ'ו מנגיסטו: שיעור המעורבים בעבריינות ובצריכת סמים בקרב הנוער יוצא אתיופיה גבוה מהשיעור שקיים באוכלוסיה הוותיקה.

צ'לאוצ'ו מנגיסטו: אדוני שר האוצר, הוועדה לבדיקת תכניות החינוך ליוצאי אתיופיה הוקמה בשנת 1998, בחודש נובמבר.

צ'לאוצ'ו מנגיסטו: הוועדה המליצה כמה דברים מאד חשובים בנושא הגיל הרך וכו'.

זוהיר בעלול: צר לי, אולם אינך יכול לצטט עכשיו את מה שאמרה הוועדה.

זוהיר בעלול: אני מודה לך.

זוהיר בעלול: דיברת על הנשירה, דיברת על עבריינות, על סמים ועל חינוך.

צ'לאוצ'ו מנגיסטו: הרשה לי לומר רק עוד משפט אחד.

צ'לאוצ'ו מנגיסטו: אנו, צוות החינוך של יוצאי אתיופיה, קוראים לממשלה ליישם את הדו"ח כבר בשנת הלימודים הנוכחית, על-מנת לשפר את מצב החינוך בקרב יוצאי אתיופיה.

צ'לאוצ'ו מנגיסטו: תודה רבה.

זוהיר בעלול: תודה לך.

זוהיר בעלול: ביקשתי שיהיו שלושה דוברים.

זוהיר בעלול: אולם אתן את רשות הדיבור לדובר נוסף.

זוהיר בעלול: אתה תהיה הדובר הרביעי וזהו.

זוהיר בעלול: לאחר מכן, מאוחר יותר, אתן לכם את רשות הדיבור.

זוהיר בעלול: אבל תנו לי לנהל את הדיון כפי שאני צריך לנהל אותו.

זוהיר בעלול: בבקשה.

אריה צודקביץ: שמי אריה צודקביץ ואני יושב-ראש הסתדרות הנכים.

אריה צודקביץ: שמענו פה הרבה דברים.

אריה צודקביץ: אני מדבר בשם 140,000 נכים בישראל.

אריה צודקביץ: איך אדוני השר יכול לישון בשקט כשנכה חי מקיצבה של 1,600 שקל לחודש?

אריה צודקביץ: כמה זמן העסק הזה יכול להימשך, אדוני?

אריה צודקביץ: בתקציב לשנת 2001 לא ראינו שום שיפור בנושא הזה.

אריה צודקביץ: אין לכם כוונות לשפר את המצב הזה.

אריה צודקביץ: אם אדוני והממשלה, או כל ממשלה אחרת שתהיה, חושבים שהמצב הזה יכול להימשך – הרי אתם טועים.

אריה צודקביץ: אני יכול להגיד לכם שבימים אלה אנחנו עוסקים בנושא בריאות ובנושא כסאות גלגלים לנכים.

אריה צודקביץ: יש נכים שנמצאים בבית כי הם לא יכולים לקבל כסאות גלגלים מחוסר תקציב.

אריה צודקביץ: האם הממשלה חושבת שמצב כזה יכול להימשך לאורך זמן?

אריה צודקביץ: – זה לא יהיה.

זוהיר בעלול: אם זה המצב – הוא זועק לשמיים.

זוהיר בעלול: תודה רבה.

זוהיר בעלול: אדוני שר האוצר, ישיב.

זוהיר בעלול: בבקשה.

אברהם-בייגה שוחט: לא הספקתי לשמוע את דבריו של הדובר הראשון ולכן אמנע מלענות עליהם.

זוהיר בעלול: אם כך, אדוני שר האוצר, תגיב על דבריהם של שלושת הדוברים האחרונים.

אברהם-בייגה שוחט: אני לא מתייחס לעניין הפמיניסטי, כי יש לי מספיק צרות על הראש חוץ מהעניין הזה.

אברהם-בייגה שוחט: לכן, שמישהו אחר ייקח על עצמו את האחריות לשאלה למה לא יושבת פה דוברת.

אברהם-בייגה שוחט: בוודאי שאני לא אחראי על העניין הזה.

אברהם-בייגה שוחט: בסופו של דבר, את גלשת למה שמגיע למיעוטים במדינת ישראל.

קריאה מהקהל: הם ערבים.

קריאה מהקהל: יש להם שם.

קריאה מהקהל: אני אזרחית.

אברהם-בייגה שוחט: הערבים, בסדר.

אברהם-בייגה שוחט: אין בעיה.

קריאה מהקהל: אני אזרחית מדינת ישראל.

קריאה מהקהל: כך כתוב בתעודת הזהות שלי.

זוהיר בעלול: הדברים הודגשו.

זוהיר בעלול: לפעמים יש טעויות בסמנטיקה.

זוהיר בעלול: בבקשה, אדוני שר האוצר.

אברהם-בייגה שוחט: אני לא רוצה להיכנס לוויכוח מספרי, או להראות מה מזרימה הממשלה בתחום החינוך ובתחום תקציבי משרד הפנים אל מול מגזר יהודי.

אברהם-בייגה שוחט: אבל אין ספק שבמגזר הערבי יש מצב כזה שהממשלה צריכה להיכנס ביתר שאת לסגירת פערים, בעיקר בתחומים של תשתיות פיזיות וחינוכיות.

אברהם-בייגה שוחט: אכן, הממשלה עשתה תכנית ארבע שנתית, על-מנת לנסות להתמודד עם חלק מהבעיה.

אברהם-בייגה שוחט: זו לא התמודדות עם כל הבעיה.

אברהם-בייגה שוחט: היא לא נותנת פתרון מלא.

אברהם-בייגה שוחט: אבל היא נותנת פתרון חלקי.

אברהם-בייגה שוחט: התכנית הזאת תופעל החל מינואר 2001.

אברהם-בייגה שוחט: יש בה איגום של כספים במשרדי ממשלה שונים.

אברהם-בייגה שוחט: יש כסף מסויים נוסף מהאוצר.

אברהם-בייגה שוחט: בנוסף יש פעולה יותר רציונאלית של הדברים מבחינת הניסיון להשקיע בפיתוח בישובים במגזר הערבי.

אברהם-בייגה שוחט: עשינו תכנית דומה במגזר הדרוזי.

אברהם-בייגה שוחט: אני יודע שלאורך שנים נוצרו הבדלים.

אברהם-בייגה שוחט: יש גם הבדל במבנה.

אברהם-בייגה שוחט: בדרך כלל מדובר בישובים שיש להם אורח חיים שונה, עם בנייה פיזית הרבה יותר מסובכת.

אברהם-בייגה שוחט: מכל מקום, אני בדעה שהממשלה צריכה לעשות כל מאמץ בעניין כדי לסגור את הפערים.

אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להתייחס לדברים של הדובר שייצג את העולים מאתיופיה.

אברהם-בייגה שוחט: ההשקעה בעולים מאתיופיה היא גדולה מאד, מכיוון שהבעיה היא גדולה מאד.

אברהם-בייגה שוחט: מדובר לא כל-כך בבעיה המספרית כמו בבעיה של היכולת להיכנס לתוך המערכות שלנו.

אברהם-בייגה שוחט: שמעתי את מספר מקבלי תעודות הבגרות, שאמרת.

אברהם-בייגה שוחט: דיברת על למעלה מ-20%.

אברהם-בייגה שוחט: זה הרבה פחות מהממוצע בחברה הישראלית.

אברהם-בייגה שוחט: אבל זה הרבה מאד בהתחשב בעובדה שהקהילה הזאת באה ונקלטה מעולם לגמרי אחר אל תוך עולם חדש ואחר שבו היא צריכה להתמצא.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו משקיעים הרבה מאד כסף, ובצדק, בעולי אתיופיה גם בנושא המשכנתאות וגם בתכנית שהתחלנו השנה, תכנית לטיפול מיוחד באותן שכונות שבהן יש מקבצים גדולים של עולי אתיופיה.

אברהם-בייגה שוחט: האוצר אישר למשרד הקליטה כספים כדי לבצע פרוייקטים קבועים שם ומנהלות בתוך השכונות שבהן יש התקבצות של מספר גדול של עולים.

אברהם-בייגה שוחט: כמובן, תמיד אפשר לעשות יותר ותמיד אפשר להגיד שזה לא מספיק.

קריאה מהקהל: להגיד ש-28% זה הרבה מאד – זה פטרנליסטי ומגעיל.

אברהם-בייגה שוחט: לא אמרתי זאת.

אברהם-בייגה שוחט: זה הרבה יותר פופולרי להגיד שזה צריך להיות עכשיו 50%.

קריאה מהקהל: תשקיע כסף בנושא הזה.

קריאה מהקהל: איפה בתקציב זה קיים?

אברהם-בייגה שוחט: אמרתי שיש כסף במשרד הקליטה לטיפול בשכונות של אתיופים.

אברהם-בייגה שוחט: יש כסף במשרד הקליטה ובמשרד השיכון למשכנתאות, שאתה יודע שהן מגיעות ל-100,000 דולר ומחזירים 100 שקל לחודש.

אברהם-בייגה שוחט: בעצם כל הסכום הוא כמענק.

אברהם-בייגה שוחט: זה דבר שאין אותו לאף אוכלוסיה.

אברהם-בייגה שוחט: ולא רק זה, אלא שקבוצות של עולים ממקומות אחרים הגישו נגדנו בג"ץ ושאלו למה האתיופים מקבלים את זה.

אברהם-בייגה שוחט: לכן, אין כאן שום פטרנליזם.

אברהם-בייגה שוחט: אין כאן שום דבר.

אברהם-בייגה שוחט: יש כאן הסתכלות נכונה על המציאות.

קריאה מהקהל: תשוו את המשכנתאות לכולם.

קריאה מהקהל: למה לא משווים את המשכנתאות לכולם?

אברהם-בייגה שוחט: דבר אחרון נוגע לנכים.

אברהם-בייגה שוחט: מר צודקביץ, אני לא רוצה להיכנס איתך כעת לוויכוח על קיצבאות הנכים.

אברהם-בייגה שוחט: היתה שביתה ובשביתה הזאת הושגו הישגים מסויימים לנכים.

אברהם-בייגה שוחט: לתקציב 2001 הוסיפו עוד כ-100 מיליון שקל בנוסף ל-80 מיליון שקל שהיו קודם לכן, מתוך מגמה לקיים את ההסכם.

אברהם-בייגה שוחט: אני לא יכול לתת לכם תשובה על ה-1,600 שקל.

אברהם-בייגה שוחט: אני לא יכול לתת לכם הרבה מאד תשובות על הרבה מאד דברים.

אריה צודקביץ: אדוני שר האוצר, אתה לא יכול לתת תשובה ל-140,000 איש במדינת ישראל?

אריה צודקביץ: זה זועק לשמיים.

אברהם-בייגה שוחט: חלק גדול מאותם 140,000 איש גם עובד.

אריה צודקביץ: לא, אם הוא עובד הוא לא יכול לקבל זאת.

אברהם-בייגה שוחט: אין 140,000 איש שלא עובדים.

אריה צודקביץ: אז יש 138,000 איש.

אברהם-בייגה שוחט: אין 140,000 איש שלא עובדים.

קריאה מהקהל: יש בבאר-שבע ילדים שאין להם כסף ללכת לבית ספר.

קריאה מהקהל: אין להם מסגרת.

קריאה מהקהל: זה מצב שקיים כבר 50 שנה.

קריאה מהקהל: תראה איזה מקרים יש בבאר-שבע.

אברהם-בייגה שוחט: אני לא רוצה להיכנס אתכם לוויכוח.

זוהיר בעלול: אדוני שר האוצר, יש לי הצעה.

קריאה מהקהל: זה מצב שקיים 50 שנה.

קריאה מהקהל: זה לא מהיום.

זוהיר בעלול: נאיבי מאד לחשוב שהיום, במשך שעה וחצי, אנחנו יכולים לטפל בכל תחלואי הכלכלה הישראלית ותקציב המדינה.

זוהיר בעלול: תנו לי לנהל את הכנס הזה.

זוהיר בעלול: יש לנו גם הצגת עמדות ולא רק פינג-פונג של שאלות עם שר האוצר.

זוהיר בעלול: עם כל הכבוד לשר האוצר, שר האוצר גם צריך לשמוע עמדות.

זוהיר בעלול: עמדה מספר 1 היא של ג'עפר פארח, שהוא יושב-ראש ארגון מוסאווה לזכויות של האוכלוסיה הערבית במדינת ישראל.

זוהיר בעלול: בבקשה.

ג'עפר פארח: קודם כל, ממשלות ישראל לא מבטיחות זכויות בסיסיות לכל האזרחים.

ג'עפר פארח: אפילו ז'בוטינסקי יכול להתבייש בכל הממשלות, ובמיוחד בממשלת ברק.

ג'עפר פארח: התכנית שדיברת עליה לא מתוקצבת היום.

ג'עפר פארח: דובר על סכום של 4 מיליארד שקל, שמתוכו 2 מיליארד שקל כביכול קיימים בתקציב, כשמדובר על 500 מיליון שקל בשנה.

ג'עפר פארח: אני רוצה להגיד לכם שהיום, בשנת 2000, תקציב הפיתוח למגזר הערבי הוא 4% מתקציב הפיתוח של הממשלה.

ג'עפר פארח: כדי שתדעו איך הממשלה משחקת במספרים אציין כי מתוך ה-500 מיליון שקל האלה יש 140 מיליון שקל במינהל מקרקעי ישראל.

ג'עפר פארח: רק ממשלת ישראל מסוגלת לשחק את המשחקים האלה.

ג'עפר פארח: אותם 140 מיליון שקל מיועדים להסדרי קרקעות עם הבדווים בנגב.

ג'עפר פארח: בשנת 1999 נוצל מהסכום הזה סכום של 9 מיליון שקל.

אברהם-בייגה שוחט: זה לא בתכנית.

אברהם-בייגה שוחט: זה פשוט לא נכון.

ג'עפר פארח: אלה הנתונים של משרד האוצר.

אברהם-בייגה שוחט: זה פשוט לא נכון.

ג'עפר פארח: 9 מיליון שקל נוצלו בשנת 1999.

אברהם-בייגה שוחט: הבדווים בנגב הם לא בתוך התכנית.

ג'עפר פארח: אני לא מדבר על התכנית.

ג'עפר פארח: אני מדבר על ה-500 מיליון שקל, שקיימים כביכול בתקציב של שנת 2000.

ג'עפר פארח: מתוכם יש 140 מיליון שקל במינהל מקרקעי ישראל.

ג'עפר פארח: גם בשנת 1999 וגם בשנת 2000 הבדווים בנגב מסרבים להיכנס להסדר הקרקעות הזה.

ג'עפר פארח: רק בתקציב הזה, בשנת 2001, יש תוספת של 148 מיליון שקל, כשיודעים שהתקציב הזה בסופו של דבר יחזור לאוצר ולא ינוצל.

ג'עפר פארח: בתקציב הזה יש תוספת.

ג'עפר פארח: כל התכנית עליה מדברים בכל העולם לא קיימת בהצעת התקציב שהונחה על שולחן הכנסת.

ג'עפר פארח: זו תכנית שמיועדת רק ליחסי ציבור.

ג'עפר פארח: ממשלת ביבי נתניהו עשתה את ה"טריק" הזה עם הערבים הבדווים בצפון.

ג'עפר פארח: היא הכינה תכנית של 660 מיליון שקל, שגם היא לא תוקצבה ועד היום מחפשים אותה בתקציב.

ג'עפר פארח: הדבר היותר חמור הוא שהתכנית עליה מדברים כביכול היא תכנית שמיועדת לערבים בצפון.

ג'עפר פארח: הערבים בנגב לא נמצאים בתכנית, לא נמצאים בתקציב.

ג'עפר פארח: חברה', אנחנו מדברים על ביוב בצפון, אנחנו מדברים על חיבור חשמל, על תשתיות של כבישים.

ג'עפר פארח: אבל, אדוני שר האוצר, בנגב יש אנשים שחיים באוהלים.

ג'עפר פארח: אל תגיד לנו שאין אנשים שחיים ברחוב.

ג'עפר פארח: יש אנשים שחיים ברחוב.

ג'עפר פארח: האנשים האלה חיים באוהלים כבר 52 שנה.

ג'עפר פארח: אתה מקים ישוב לידם.

ג'עפר פארח: אתה רוצה לרכז אותם בישובים.

ג'עפר פארח: עכשיו, כשמכינים תכנית, לא כוללים אותם בתכנית, כי חיים אורון התפטר ולכן אין תכית עבור הערבים הבדווים בנגב.

ג'עפר פארח: יש 6% סטודנטים באוניברסיטאות, אבל אחוז האבטלה בקרב האוכלוסיה הערבית הוא הכי גבוה.

ג'עפר פארח: הפתרון הביטחוני הכי טוב הוא לא עוד יותר טנקים ועוד יותר משטרה, אלא מתן יותר תקציבים לאוכלוסיה הערבית, כדי שיהיו פחות אנשים בבתי כלא.

אברהם-בייגה שוחט: מכיוון שאני צריך ללכת – ואני מתנצל על כך - אני מבקש לענות על הדברים.

אברהם-בייגה שוחט: הדברים שאמרת בחלקם הגדול אינם נכונים.

אברהם-בייגה שוחט: ואני רוצה להגיד לך למה.

אברהם-בייגה שוחט: התכנית של המיליארד שקל בשנה מבוססת, כפי שאמרת, על שלושה מרכיבים.

אברהם-בייגה שוחט: חלק זה דברים שהם במשרדי הממשלה, שזה בערך חצי.

אברהם-בייגה שוחט: רבע נוסף נובע מדברים שמשרדי הממשלה יקבעו בסדר עדיפויות ויקחו ממקומות אחרים.

אברהם-בייגה שוחט: רבע נוסף נובע מתקציב מדינה, וזה סכום שמופיע בתקציב, הוא קיים וישנו.

אברהם-בייגה שוחט: לכן, כשאתה אומר שזה לא מכוסה תקציבית – זה איננו נכון.

אברהם-בייגה שוחט: אני יכול להראות לך באיזה מקום בתקציב המדינה מונח הכסף הזה.

אברהם-בייגה שוחט: הוא קיים.

אברהם-בייגה שוחט: הוא ישנו והדבר יבוצע.

אברהם-בייגה שוחט: אשר לבדווים בנגב – הבדווים בנגב לא נמצאים בתוך התקציב הזה.

אברהם-בייגה שוחט: יש למינהלת הבדווים תקציב של 200 או 220 מיליון שקל, שאכן בשנה שעברה הוא לא נוצל במלואו.

קריאה מהקהל: גם מלפני שנתיים.

אברהם-בייגה שוחט: נכון, אני אומר זאת.

אברהם-בייגה שוחט: התקציב לא נוצל מכיוון שכל המערכת של הסדרי הקרקעות והפיתוח בתוך הישובים לא עובדת כהלכה.

אברהם-בייגה שוחט: התקיימה אצלי ישיבה של ועדת השרים – וזאת למרות שאינני יושב-ראש הוועדה, אלא מתן וילנאי הוא יושב-ראש הוועדה – עם חיים אורון ועם יוסי ביילין.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו צריכים לקבל תכנית עבודה שתאפשר להוציא לפועל את הכסף, שכן אין לנו שום עניין שהוא לא ייצא.

זוהיר בעלול: וזה יהיה בתקציב 2001?

אברהם-בייגה שוחט: כן.

אברהם-בייגה שוחט: זה ישנו בתקציב.

אברהם-בייגה שוחט: אין שום רצון שהכסף לא יוצא.

אברהם-בייגה שוחט: יש בעיות עם העניין לגבי מספר הישובים, כמה ישובים צריך להקים, האם אפשר להקים באמת 49 ישובים שיהיה אפשר לעשות בהם תשתיות, או שמא צריך לרכז זאת בקבוצה יותר קטנה וכו'.

אברהם-בייגה שוחט: על זה נתווכח ומכך נגיע להסכם.

אברהם-בייגה שוחט: אבל להגיד שהבדווים בנגב לא מופיעים בתקציב – זה פשוט לא נכון.

אברהם-בייגה שוחט: אני מאד מצטער, אבל אני נאלץ לעזוב.

זוהיר בעלול: בשלב הזה אנחנו חייבים להודות לשר האוצר.

קריאה מהקהל: - -

זוהיר בעלול: רבותיי, כל מה שתאמרו מאוחר יותר יועבר גם לשר האוצר.

קריאה מהקהל: - -

אברהם-בייגה שוחט: בואי, תצעקי עליי בחוץ, אבל אל תפריעי להם.

זוהיר בעלול: תודה רבה לשר האוצר, אברהם בייגה שוחט.

זוהיר בעלול: (מחיאות כפיים מהקהל) הדובר הבא הוא מר גונן ירום, מעמותת סינגור קהילתי.

זוהיר בעלול: בבקשה.

גונן ירום: שלום לכולם.

גונן ירום: שמי גונן ירון מעמותת סינגור קהילתי.

גונן ירום: אדבר גם בשם פורום הדיור הציבורי.

גונן ירום: אדבר על הזכות לדיור.

גונן ירום: בהקשר הזה אני רוצה להגיד שתי מילים.

גונן ירום: צריך להבין שחסרי דיור הם לאו דווקא אנשים שחיים ברחובות.

גונן ירום: אין במדינת ישראל אנשים שחיים ברחובות.

גונן ירום: לידיעתכם, חסרי דיור אלה גם אנשים שאין להם דיור של קבע, אלה אנשים שלא יכולים לקנות דירה משלהם גם אחרי 10 שנים, גם אחרי 20 שנה וגם אחרי 50 שנה.

גונן ירום: אלה אנשים שכל כמה חודשים עוברים מדירה אחת לאחרת.

גונן ירום: אלה אנשים שגרים אצל חברים, אצל הורים, אצל קרובי משפחה, וכל תקופת זמן מסויימת הם עוברים למקום אחר.

גונן ירום: גם אנשים אלה הם חסרי דיור ולא רק אנשים שחיים ברחובות.

גונן ירום: זה דבר אחד.

גונן ירום: הזכות לדיור חייבת לבוא לידי ביטוי בתקציב המדינה.

גונן ירום: זו לא יכולה להישאר זכות אמורפית, שלא באה לידי ביטוי ורק מדברים עליה.

גונן ירום: כמובן, לא אדבר על כל המרכיבים של הזכות לדיור, כי אין לי זמן לכך, לצערי.

גונן ירום: לא אדבר על עידכון המשכנתאות, שזה לעג לרש.

גונן ירום: היום משכנתא לא מספיקה אפילו לעשירית מדירה.

גונן ירום: לא אדבר על כל מיני תכניות של משרד השיכון, כמו תכנית "עשר פלוס", שנותנת סיוע מוגדל לבני משפחה שנשואים מעל עשר שנים ולא מצליחים לקנות דירה.

גונן ירום: גם התכנית הזאת לא מספקת.

גונן ירום: לא אדבר על הסיוע בשכר דירה, שהוא מאד מצומצם.

גונן ירום: כל שנה מבשרים לנו שהולכים לפגוע בסיוע הזה ובעצם מה שאנחנו צריכים לעשות זה כדי למנוע את הקיצוץ המתוכנן.

גונן ירום: כך אנחנו אף פעם לא מצליחים להגדיל אותו.

גונן ירום: רבותיי, הדיור הציבורי הוא הנושא העיקרי שאדבר עליו.

גונן ירום: צריך להבין ש-100,000 משפחות גרות היום בדיור הציבורי.

גונן ירום: מדברים על חוקי הדיור הציבורי, על מבצעי המכירות וכו'.

גונן ירום: לידיעתכם, רק 7,000 יחידות דיור נמכרו עד היום בדיור הציבורי במסגרת מבצע שטרית ובמסגרת חוק הדיור הציבורי של רן כהן, שעדיין תקוע בוועדת הכלכלה.

גונן ירום: רוב הדיירים לא רוכשים את הדירות שלהם.

גונן ירום: רוב הדיירים, 100,000 משפחות ממשיכות לגור בדיור הציבורי.

גונן ירום: השאלה היא: מה הן הזכויות של אלה שממשיכים לגור בדיור הציבורי?

גונן ירום: זה מה שמטריד אותנו.

גונן ירום: במסגרת תקציב המדינה לשנת 2001 אנחנו רואים שתי מגמות שהולכות לפגוע עוד בדיור הציבורי.

גונן ירום: מגמה ראשונה – בכוונת האוצר להטיל השתתפות עצמית של הדיירים בנושא התחזוקה של הדירות כשזו תבוצע.

גונן ירום: קודם כל, הדירות האלה לא שופצו כבר 50 שנה.

גונן ירום: בשנת 1998 עבר חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי, שקבע מפרט לתחזוקת הדירות.

גונן ירום: המפרט הזה לא בוצע עד היום, מכיוון שלא היה לכך תקציב.

גונן ירום: היום כשיש לכך תקציב – ואנחנו באמת מברכים על כך שיש תקציב לתחזוקת הדירות – אומרים לדיירים: אתם צריכים לשלם עבור אותה תחזוקה שאתם מקבלים.

גונן ירום: הדבר השני, שהוא היותר חמור, נוגע להפרטת ניהול הדיור הציבורי.

גונן ירום: צריך להבין שניהול הדיור הציבורי הוא לא עסק רווחי.

גונן ירום: אין כסף בדיור הציבורי.

גונן ירום: בעל בית פרטי, או חברת ניהול שתיכנס לדיור הציבורי יכולה לעשות כסף רק על ידי שני דברים: או שהיא תעלה את שכר הדירה, או שהיא תצמצם עוד יותר את מה שהיום מושקע בדיור הציבורי.

גונן ירום: לכן, כל מי שמדבר על הפרטת ניהול הדיור הציבורי יביא בסופו של דבר או להגדלת ההוצאה הציבורית, או להתמוטטות הדיור הציבורי.

גונן ירום: יש לנו מספיק דוגמאות לכך.

גונן ירום: יש דוגמא לכך בשכונת עיר גנים בירושלים.

גונן ירום: זו אמנם דוגמא שנוגעת לרכישת דיור ציבורי על-ידי חברת הביטוח "עמוס הדר", שהיום זורקת דיירים מהדירות ואנחנו נמצאים בדיון בבית המשפט העליון כדי למנוע את הפינוי הזה.

גונן ירום: יש חוק סיעוד הקובע שהאחריות ניתנת כלפי הדיירים ונשארת לפיקוח על-ידי אותן חברת.

גונן ירום: למעשה הפיקוח הזה לא קיים.

גונן ירום: לכן, אותו דבר יקרה בהפרטת ניהול הדיור הציבורי ולמעשה לא יהיה פיקוח ציבורי על הנושא.

גונן ירום: זה אומר שבעל בית פרטי יוכל לעשות כרצונו.

גונן ירום: זה אומר שבעצם המדינה מתנערת פה מאחריותה כלפי הדיור הציבורי וכלפי עשרות אלפי דיירים.

גונן ירום: מה שאנחנו רואים פה זה דבר כזה: באצבע אחת הממשלה נותנת סיוע לדיירים, וכביכול היא אומרת:

גונן ירום: הנה, נתנו לכם חוק דיור ציבורי, נתנו לכם מבצעי מכירות, תקנו את הדירות שלכם, אנחנו נותנים לכם תחזוקה של הדירות, אבל בשתי ידיים למעשה הממשלה לוקחת, כי היא מצמצמת את הדיור הציבורי, היא לא בונה דיור ציבורי חדש, היא מצמצמת בהשקעות שלה, וגם לגבי אותה תחזוקה שקיימת היא הולכת ומטילה השתתפות עצמית.

גונן ירום: בסופו של דבר, ההחלטה להפריט את ניהול הדיור הציבורי משמעותה בסופו של דבר לחסל את הדיור הציבורי.

גונן ירום: אנחנו דורשים מהממשלה ארבעה דברים עיקריים: 1) להשאיר את האחריות הממשלתית ולא להעבירה לידי חברות פרטיות שינהלו ובשלב מאוחר יותר גם ירכשו את הדיור הציבורי.

גונן ירום: 2) על המדינה להשקיע בדיור ציבורי, לבנות או לרכוש דירות כדי שיהיו פתרונות דיור לאלפי חסרי דיור, שהיום עוברים כל כמה חודשים ממקום למקום.

גונן ירום: 3) על המדינה לתחזק את המדינות האלה.

גונן ירום: לא מספיק לתת דיור ציבורי.

גונן ירום: צריך גם לשמור על רמת דיור נאותה.

גונן ירום: 4) צריך לשמור על שכר דירה הולם בדיור הציבורי.

גונן ירום: לא יכול להיות שאנשים שלא זכאים להנחה בדיור הציבורי מסיבות אלה או אחרות ישלמו 1,800 שקל כשכר דירה בדיור הציבורי.

גונן ירום: אם שכר הדירה הוא כזה – זה כבר לא דיור ציבורי.

גונן ירום: תודה רבה.

זוהיר בעלול: עכשיו אני רוצה להזמין את חבר הכנסת יוסי כץ.

זוהיר בעלול: בבקשה.

יוסי כץ: קודם כל, במסגרת שתי הדקות שעומדות לרשותי אני רוצה למחות על ההערה שהעירו כאן לחברות הכנסת.

יוסי כץ: אני הייתי יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, אני שמונה שנים בכנסת.

יוסי כץ: לפחות שתי חברות כנסת הן מהמובילות בכל החקיקה החברתית.

יוסי כץ: שתיהן חברות כנסת מצויינות.

יוסי כץ: אני מדבר על תמר גוז'נסקי ועל ענת מאור.

יוסי כץ: אני חושב שמגיעות להן מחיאות כפיים.

יוסי כץ: העובדה שהן לא כאן לא אומרת שום דבר לגבי ההתייחסות שלהן לנושאים האלה.

יוסי כץ: שנית, אני רוצה להביע את הערכתי גם לחברי הכנסת אלי בן-מנחם, מוחמד ברכה, מקסים לוי ונסים דהן, שבנוסף ליושב-ראש הוועדה נמצאים כאן לאורך כל הדיון.

יוסי כץ: עבורנו זה חשוב.

יוסי כץ: רבותיי, אפשר לדבר על הנושאים האלה המון ואפשר להבטיח המון הבטחות כדי שכולם יהיו מרוצים.

יוסי כץ: אבל זה מאד קשה, כי צריך לקבוע סדרי עדיפויות.

יוסי כץ: מה שאני הייתי תובע מהממשלה - וזה קיים בכל חברה פרטית ובכל עסק – זה להכין תכנית חומש חברתית מסודרת לטווח רחוק.

יוסי כץ: זה מה שנדרש.

יוסי כץ: יש חוקים שצריך לחוקק אותם.

יוסי כץ: צריך לחוקק חוק פנסיה שיוריד עשרות אלפי אנשים בעוד 20-30 שנה מתחת לקו העוני ויעלה אותם למעלה.

יוסי כץ: כך המדינה לא תצטרך לסבסד אותם.

יוסי כץ: נדרש חוק אישפוז סיעודי, שמטרתו להטיל מס של חצי אחוז על כל עובד במדינת ישראל ועל כל עצמאי במדינת ישראל.

יוסי כץ: יש להכניס את הנושא הזה לסל שירותי הבריאות.

יוסי כץ: אלה הם דברים שמתחייבים.

יוסי כץ: אני מוכרח לציין את שיתוף הפעולה שאנחנו זוכים לו מיושב-ראש ועדת העבודה והרווחה.

יוסי כץ: אני מאד מקווה שהחוקים האלה יבואו בימים הקרובים וכך נוכל להעלות בעוד משהו את הרמה החברתית של מדינת ישראל.

יוסי כץ: תודה רבה.

זוהיר בעלול: רשות הדיבור לחדוה רדובניץ, מנכ"לית "רופאים לזכויות אדם" ורכזת "אצבע על הדופק".

זוהיר בעלול: מדובר בקואליציה של 22 ארגוני בריאות וזכויות אדם הפועלים בתחום הבריאות.

קריאה: היא לא נמצאת כאן.

זוהיר בעלול: עד שהגב' חדוה רדובניץ תגיע אלינו, אתן את רשות הדיבור לסילביה טסלר-לזוביק, מארגון בזכות למען אנשים עם מוגבלויות.

זוהיר בעלול: בבקשה.

סילביה טסלר-לזוביק: בגלל קוצר הזמן אני רוצה להתייחס רק לשני נושאים דחופים מאד מתוך שלל הנושאים.

סילביה טסלר-לזוביק: נושא אחד – חוק שיקום נכי נפש, שהתקבל השנה, ביולי, ולא מתוקצב בספר התקציב, למרות שיש כאן הפרה על סעיף 23 לחוק.

סילביה טסלר-לזוביק: פירוש הדבר שלשנה הבאה לא תהיה אגורה אחת שתאפשר הכנסת אדם נוסף לאחד השירותים הקיימים ובוודאי שלא תהיה אפשרות לפתח שירותים נוספים.

סילביה טסלר-לזוביק: נושא שני – חוק שיוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שהתקבל כבר לפני שנתיים וחצי.

סילביה טסלר-לזוביק: החוק מתייחס לתחבורה הציבורית.

סילביה טסלר-לזוביק: גם פה אנחנו לא מוצאים שום בשורה בספר התקציבים.

סילביה טסלר-לזוביק: זה לא סוד שנושא התחבורה הציבורית עולה כסף.

סילביה טסלר-לזוביק: בהיעדר תקנות, שלא הונחו על שולחן הכנסת בזמן, קבע הבג"ץ שעל "אגד" ו"דן" אסור להצטייד באוטובוסים נוספים, אלא אם כן הם יהיו נגישים.

סילביה טסלר-לזוביק: יש 217 אוטובוסים שכבר הגיעו לארץ, או נמצאים בהזמנה.

סילביה טסלר-לזוביק: אבל הנגשת האוטובוסים עולה כסף.

סילביה טסלר-לזוביק: לפי החישוב שלנו זה עולה 26 מיליון שקל ואין לזה שום ביטוי בספר התקציבים.

סילביה טסלר-לזוביק: גם עבור 200 האוטובוסים הנוספים, שאמורים להיכנס לתחבורה העירונית בשנת 2001 אנחנו לא רואים ביטוי תקציבי בספר התקציבים.

סילביה טסלר-לזוביק: דבר נוסף – השנה הוקמה ועדת מרגלית, שמונתה על-ידי שר החינוך.

סילביה טסלר-לזוביק: הוועדה קבעה שיש להקצות תקציבים לשילוב של ילדים עם צרכים מיוחדים במערכת החינוך הרגילה.

סילביה טסלר-לזוביק: נכון להיום, ילדים עם צרכים מיוחדים מקבלים שירותי חינוך מיוחד רק אם הם משולבים במערכת החינוך המיוחד.

סילביה טסלר-לזוביק: למרות שהוועדה דנה בנושא והגישה המלצותיה כבר ביוני, אנחנו לא מוצאים לזה ביטוי בספר התקציבים לשנת 2001.

סילביה טסלר-לזוביק: תודה רבה.

זוהיר בעלול: אני מבין שהגב' חדוה רדובניץ, מנכ"לית "רופאים לזכויות אדם", הגיעה.

זוהיר בעלול: בבקשה.

חדוה רדובניץ: אני מתנצלת שלא הייתי כאן קודם.

חדוה רדובניץ: יצאתי לרגע.

חדוה רדובניץ: אני רוצה לספר לכם שאתמול בערב ישבתי עם קבוצה של מתנדבים שכל כוונתם בעולם היא טובה ויצאתי עם תחושה מאד רעה.

חדוה רדובניץ: האנשים האלה, ללא יוצא מהכלל, דיברו על עזרה לזולת, על עזרה למי שמסכן, על עזרה למי שלא יכול לעזור לעצמו.

חדוה רדובניץ: אני יצאתי עם תחושה שבארץ הזאת אנחנו לא יודעים מהו ההבדל בין צדק לבין צדקה.

חדוה רדובניץ: אתה עוזר למוכי גורל.

חדוה רדובניץ: אתה תורם ונותן צדקה לחלכאים ונדכאים.

חדוה רדובניץ: אבל אתה דורש בשם אנשים מופלים לרעה.

חדוה רדובניץ: אתה עובד יחד איתם להשגת הזכויות שלהם.

חדוה רדובניץ: בשנים האחרונות הדיון בתקציב המדינה גם הוא מתנהל במושגים של מסכנים וחלכאים.

חדוה רדובניץ: שר האוצר דיבר כאן על חלשים ועל בעיות.

חדוה רדובניץ: אני רוצה לדבר במונחים אחרים.

חדוה רדובניץ: אני לא רוצה לראות דיון בתקציב, שבו יש תמיד קבוצות חלשות במיוחד, חולים למיניהם, שעומדים כעניים בפתח ומציגים לעין כל את כאבם, והשלטון רחמיו נכמרים והוא מקציב להם קצת כסף.

חדוה רדובניץ: בכל שנה, בתחילת הדיון על התקציב, מתייצבות קבוצות חולים בפתחי הכנסת והממשלה ומתחננות לתוספת תרופות שהחולים זקוקים להם.

חדוה רדובניץ: הם מבקשים הקלות בתשלומי ההשתתפות העצמית.

חדוה רדובניץ: הם מבקשים הנחות במחירי התרופות.

חדוה רדובניץ: והשלטון נותן צדקה ולא צדק.

חדוה רדובניץ: אני רוצה שהשלטון יענה לדרישה פשוטה אחת: שינוי המפתח לקביעת עלות סל השירותים.

חדוה רדובניץ: חבר הכנסת טל דיבר על כך לפניי.

חדוה רדובניץ: אני רוצה בכל זאת לחזור על אותם הדברים.

חדוה רדובניץ: הם חשובים.

חדוה רדובניץ: אולי אם נגיד אותם חמישים פעם מישהו ישמע אותנו בסופו של דבר.

חדוה רדובניץ: חוק ביטוח בריאות ממלכתי מבטיח לנו סל שירותים טוב.

חדוה רדובניץ: אבל בכל שנה אנחנו מקבלים פחות ביותר כסף.

חדוה רדובניץ: זה קורה מכיוון שיש מפתח לחישוב עלות הסל, שלא לוקח בחשבון שהאוכלוסיה גדלה, שהאוכלוסיה מזדקנת ושיש חידושים טכנולוגיים.

חדוה רדובניץ: התוצאה היא שהתקציב קבוע, אם כי הוא גדל במונחים ריאליים, אבל את אותו תקציב צריך לחלק בין יותר אנשים.

חדוה רדובניץ: זה אומר שכל אחד מאיתנו מקבל פחות.

חדוה רדובניץ: זה אומר שאי-אפשר לתת מענה לצרכים אמיתיים דבר נוסף – גם אם אנחנו משלמים יותר מסים, ובשנה הקודמת העלו את תקרת מס הבריאות, גם אז התקציב למתן שירותי הבריאות לא עולה.

חדוה רדובניץ: אלא מה?

חדוה רדובניץ: קטנה ההשתתפות הממשלתית בתיקצוב סל הבריאות.

זוהיר בעלול: תודה לך.

זוהיר בעלול: רשות הדיבור לחבר הכנסת נסים דהן.

זוהיר בעלול: נסדה תודה לך.

זוהיר בעלול: רשות הדיבור לחבר הכנסת נסים דהן.

נסים דהן: תודה, אדוני המנחה.

נסים דהן: אדוני, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חברי חבר הכנסת טל.

נסים דהן: חברי, חבר הכנסת ברכה, שנמצא איתנו כאן.

נסים דהן: מר סבירסקי היקר.

נסים דהן: אני צריך להתנצל, כי נתנו לי שתי דקות.

נסים דהן: העוזרת הנאמנה שלי, הגב' אורית פינקו, שנמצאת כאן, עבדה יומיים כדי להוכיח במספרים את התיזה שתיכף אומר אותה.

נסים דהן: אבל לפני כן, מכיוון שלפני ששר האוצר יצא הוא הנחית כדור למגרש שלי, אני חייב להחזיר לו את הכדור.

נסים דהן: הוא ברח.

נסים דהן: לפני שהוא ברח הוא ביקש ממני: תעשה זאת בעדינות, אני יודע שאתה יכול להחזיר לי הנחתה.

נסים דהן: לכן, אעשה זאת בעדינות רק משום כבודו.

נסים דהן: כשהוא סיפר שאנחנו הצבענו בעד תשלום תרופות בוועדת הכספים בזמנה של הממשלה הקודמת, הוא שכח לספר לכם שבאותה נשימה פטרנו את המשפחות החלשות, פטרנו משפחות ברוכות ילדים, פטרנו את הנכים מתשלום תרופות ומתשלום רופא, פטרנו משפחות מעל חמישה ילדים.

נסים דהן: את זה הוא שכח לספר לכם.

נסים דהן: זאת אומרת, מי שמשלם היום אלה המשפחות החזקות, אלה שיש להן אמצעים.

נסים דהן: הן היחידות שמשלמות עבור תרופות.

קריאות מהקהל: לא נכון.

קריאות מהקהל: לא נכון.

נסים דהן: רבותיי, על-פי החוק שחוקק קשישים פטורות, משפחות עם חמישה ילדים פטורות.

קריאות מהקהל: זה לא נכון.

קריאות מהקהל: כנראה שלא היית בקופת חולים.

קריאות מהקהל: קשישים משלמים.

נסים דהן: משפחות עם חמישה ילדים פטורות.

קריאה מהקהל: לא נכון.

קריאה מהקהל: אתם מנותקים מהציבור.

נסים דהן: משפחות חלשות שמקבלות הבטחת הכנסה פטורות.

נסים דהן: זה החוק.

נסים דהן: אם מישהו לא מקיים את החוק – אז תלכו בבקשה לאלה שלא מקיימים אותו.

נסים דהן: זה כתוב בחוק.

נסים דהן: אני מוכן לתת לכם אישור.

קריאה מהקהל: הם פטורים מתשלום לרופא המקצועי, אבל לא מתשלום עבור התרופות.

קריאה מהקהל: עבור התרופות הם משלמים.

נסים דהן: הם משלמים 50%.

זוהיר בעלול: אני מבטיח לך, שאחרי הוויכוח הלוהט הזה חבר הכנסת נסים דהן יחזור לספר ויקרא את החוק.

זוהיר בעלול: בבקשה, תנו לו להמשיך.

זוהיר בעלול: אנחנו מדברים על תקציב שעדיין לא הונח.

נסים דהן: לא, זה כבר אושר.

נסים דהן: עם כל התיזה הגדולה של שר האוצר על חוקים מופקרים שאסור להצביע בעדם, כמו חוק משפחות ברוכות ילדים שהוא כל-כך נלחם לבטל אותו היום, הוא שכח לספר לכם שהוא הצביע בעד החוק, אלא שזה היה בזמנה של ממשלה אחרת, כשהוא היה באופוזיציה.

נסים דהן: הוא גם שכח לספר לכם שהוא הצביע בעד חוק הדיור הציבורי, שהוא קרא לו חוק מופקר, כי יום אחד לאחר שהוא עלה לשלטון הוא הגיש הצעת חוק לבטל אותו.

קריאה מהקהל: אדוני חבר הכנסת, למה לא אמרת לו את זה בפניו?

נסים דהן: הוא ברח.

נסים דהן: מה לעשות?

קריאה מהקהל: הוא לא ברח.

קריאה מהקהל: לפני שהוא הלך היית צריך לומר לו את זה.

נסים דהן: לא נתנו לי את רשות הדיבור.

נסים דהן: אמנם אני חבר כנסת חדש יחסית.

נסים דהן: זוהי בסך הכל הקדנציה השנייה שלי.

נסים דהן: אני יכול להגיד לכם סוד שכולכם יודעים אותו: מעולם כל הממשלות במדינת ישראל לא הכניסו תקציב מקצועי לכנסת ישראל ולא אישרו תקציב מקצועי.

נסים דהן: לצערי הרב, כל התקציבים שהוגשו עד היום הם תקציבים שנועדו לשרת את השלטון, כדי שהוא יוכל לשלוט עוד קדנציה.

קריאה מהקהל: לא חידשת דבר.

נסים דהן: אמרתי לכם שאני לא מחדש לכם כלום.

קריאה מהקהל: אתה שותף לעניין הזה.

נסים דהן: מעולם לא היה תקציב מקצועי.

נסים דהן: רבותיי, נתנו לי שתי דקות ואני רוצה לסיים בדבר פשוט.

נסים דהן: לספר התקציב מתלווה ספר שקוראים לו "יעדי התקציב וכוונות הממשלה בתקציב", ואני מקווה שכולכם מבינים למה אני מתכוון.

נסים דהן: בספר הזה של יעדי התקציב יש משפטים מפוצצים על כוונות טובות.

נסים דהן: אבל כשמגיעים לספר התקציב רואים שאין שום קשר בין המילים היפות והמפוצצות, שהממשלה כותבת באותו ספר יעדי התקציב.

נסים דהן: אגיד לכם מדוע זה כך.

נסים דהן: זה גם נותן תשובה לכל אלה שזרקו פה משפטים כמו: כן, אתם דואגים רק לעצמכם.

קריאה מהקהל: לא אמרתי את זה.

נסים דהן: לא התכוונתי אליך.

נסים דהן: אם לא אמרת – לא התכוונתי אליך.

קריאה מהקהל: מי שמדבר על 1,600 שקל למשפחה - - -

זוהיר בעלול: אמרו את זה.

זוהיר בעלול: דיברו על זה.

זוהיר בעלול: חבל להכביר במילים על דברים שנאמרו.

זוהיר בעלול: חבל.

זוהיר בעלול: נא לסיים, בבקשה.

נסים דהן: הכנתי הרצאה מקצועית כיאה למבינים בכלכלה.

נסים דהן: אולם הזמן שנותר לא יאפשר לי להציג את כל הדברים.

נסים דהן: לכן, תרשו לי להציג מספר דוגמאות.

נסים דהן: אמר כאן שר האוצר שמדובר ב-40 מיליארד שקל מתקציבי ההעברה.

נסים דהן: הוא שכח לספר לכם שזה פשוט לא נכון ושמדובר רק ב-18 מיליארד שקל.

נסים דהן: הסכום שממשלת ישראל משתתפת בו כל שנה בתקציבי ההעברה למוסד לביטוח לאומי מסתכם בסך הכל ב-18 מיליארד שקל.

נסים דהן: איפה היתרה שמגיעה ל-40 מיליארד?

נסים דהן: אלה אותם כספים שאתם שילמתם למוסד לביטוח לאומי ומחזירים לכם אותם.

נסים דהן: מחזירים לכם את זה בקצבאות ילדים, בקצבאות זקנה, בתאונות עבודה וכו'.

נסים דהן: זה גם כן חלק מתקציבי ההעברה.

קריאה מהקהל: לתאונות עבודה לוקחים את כל הכסף מראש.

קריאה מהקהל: חבר הכנסת דהן, אנחנו בסך הכל הדיוטות כאן ואין טעם לשלוח את החיצים בחזרה, כי אין מי שיענה על כך.

קריאה מהקהל: אנחנו בוודאי לא נשפוט פה.

נסים דהן: אני רוצה לסיים.

נסים דהן: כשאמרתי שהתקציב הוא לא תקציב מקצועי ושכל התקציבים של ממשלות ישראל לדורותיהן היו תקציבים כדי להחזיק את השלטון, פירושו שלממשלות ישראל לא היה איכפת מהאזרחים כהוא זה.

נסים דהן: מי שנהנה מזה אלה המקורבים בלבד.

נסים דהן: חילקו להם לא רק את תקציב המדינה אלא גם את העושר הלאומי.

נסים דהן: לקחו 7 משפחות ולהן נתנו את כל הזכיונות לעושר הלאומי של המדינה.

נסים דהן: זה מה שצריך להפריע.

נסים דהן: בינתיים אני מייצג בכבוד את המגזר ששלח אותי לכנסת.

נסים דהן: עשינו הרבה כדי לשנות את המצב של המגזר הזה והוא יודע זאת.

זוהיר בעלול: האם ד"ר עואד אבו פראח נמצא כאן?

זוהיר בעלול: אם כן, בבקשה.

זוהיר בעלול: אני מבקש ממך לקצר בדבריך, מכיוון שנושא החינוך הבדווי הועלה במהלך דבריו של מר ג'עפר פרח ונדמה לי שהשר גם השיב על כך.

עואד אבו פראח: הבטיחו לי שאדבר במשך 3 דקות על חמישים שנות סבל והזנחה.

עואד אבו פראח: אמרתי ששלוש דקות לא מספיקות לי.

עואד אבו פראח: אני רוצה שיתנו לי לפחות דקה אחת על כל עשר שנים.

עואד אבו פראח: אני מדבר על אוכלוסיה שאחוז הזכאות לבגרות בה הוא יותר נמוך מזה שקיים אצל העדה האתיופית.

עואד אבו פראח: כששמעתי את נציג העדה האתיופית רציתי לפגוש אותו ולשאול אותו איך הם הגיעו ל-28%.

עואד אבו פראח: אנחנו הגענו רק ל-13%.

עואד אבו פראח: אחוז הנשירה בקרב התלמידים הבדווים הוא מעל 50%.

עואד אבו פראח: זאת אומרת, יותר מ-25,000 ילדים בדווים לא מסיימים את כיתה י"ב.

עואד אבו פראח: זה המצב בהתחלת המיליניום.

עואד אבו פראח: אני לא יודע בדיוק איפה למקם את האוכלוסיה הבדווית במקרה הזה, האם למקם אותה בין השחורים, הצבעונים וכו'.

עואד אבו פראח: 65,000 בדווים היום לא גרים בכפרים המוכרים על-ידי המדינה.

עואד אבו פראח: הם גרים בכפרים שנקראים "לא מוכרים", או באוהלים, או בצריפים.

עואד אבו פראח: כדי שהילד הבדווי יגיע לבית הספר, עליו לצאת מהאוהל ולעבור 4 ק"מ ברגל, לחכות לאוטובוס הסעה, לנסוע שעה לבית הספר ולחזור חלילה.

עואד אבו פראח: כך הדבר כמעט כל יום.

עואד אבו פראח: הכנתי דף מלא עם דברים שרציתי לומר.

עואד אבו פראח: אולם הנחתי אותו הצידה כי ניתנה לי רק דקה אחת.

עואד אבו פראח: חבל שנותנים לי את רשות הדיבור רק כדי לשחרר קיטור.

עואד אבו פראח: לא באתי לפה כדי לשחרר קיטור.

עואד אבו פראח: האנשים פה מרגישים שכל שנה נותנים להם לשחרר קיטור במשך דקה או שתי דקות, אבל הבעיות האמיתיות נשארות ללא תיקון עד השנה הבאה.

עואד אבו פראח: אני בטוח שלא ישתנה שום דבר עד השנה הבאה.

עואד אבו פראח: אם לא נצא לרחובות, אם לא נסגור רחובות, אם לא נצעק יותר – דבר לא יקרה.

עואד אבו פראח: אני לא יודע מה עוד צריך לעשות.

עואד אבו פראח: במשך 50 שנה לא זז שום דבר.

עואד אבו פראח: אולי השנה, אם נעשה משהו, יזוזו דברים.

עואד אבו פראח: חברים, במשך חמש שנים אני דובר קואליציית החינוך בנגב.

עואד אבו פראח: הגעתי למצב של ייאוש.

עואד אבו פראח: אני זורק את דף הנייר הלבן שאני נלחם בו.

עואד אבו פראח: יש דור אחד שנפגע, שאני יצאתי ממנו איכשהו.

עואד אבו פראח: עכשיו הולכים לפגוע בכל הדורות הבאים.

עואד אבו פראח: אולי אפשר למנוע זאת.

עואד אבו פראח: אולי.

עואד אבו פראח: אני בספק רב.

זוהיר בעלול: אני מאד מקווה שאפשר עדיין למנוע זאת.

זוהיר בעלול: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

זוהיר בעלול: אחריו יש לנו שני דוברים שיסכמו את הדיון הזה.

מוחמד ברכה: כאשר מדברים אחרונים זה מה שקורה.

מוחמד ברכה: אין סבלנות לשמוע ומאיצים.

מוחמד ברכה: עוד מעט יגידו לי שעליי לדבר לעניין ולכן אדבר לעניין.

מוחמד ברכה: בשנה שעברה הועלו גם בעיות מסוג אחר, ד"ר סבירסקי, ולאנשים מהשטח לא היה ביטוי מתאים.

מוחמד ברכה: השנה ניסיתם לתקן זאת ואני חושב שהלכתם לכיוון נכון.

מוחמד ברכה: אבל יכול להיות שפריסת הזמן איננה מספקת.

מוחמד ברכה: אם עושים – צריך לעשות.

מוחמד ברכה: חבל להעמיס דברים בפרק זמן קצר, כי אז יוצאים כל מיני דברים מקוטעים.

מוחמד ברכה: בכל זאת, לא עליתי לבמה כדי לבקר, אלא דווקא כדי לברך את "אדוה" והעומדים בראשה.

מוחמד ברכה: אני חושב שזוהי מסורת מאד חשובה.

מוחמד ברכה: לגופו של עניין, אני לא רוצה לחזור על דברים שאמר ג'עפר פראח לגבי התכנית של ה-4 מיליארד שקל, שהיא תכנית של 4 מיליארד בלופים.

מוחמד ברכה: דווקא בימים האלה כשמדברים על תכנית מפעלים ממשיכים להיסגר והאבטלה בקרב האוכלוסיה הערבית ממשיכה לגדול .

מוחמד ברכה: היום, למשל, נסגר מפעל "דלתא" בנצרת וקרוב ל-400-500 עובדים יצאו לרחוב.

מוחמד ברכה: אם זו התרומה של הממשלה הזאת לסגירת מעגל האבטלה – "אשרנו".

מוחמד ברכה: דבר שני שאני רוצה להתייחס אליו נוגע לתפיסה הבסיסית של התקציב.

מוחמד ברכה: שר האוצר דיבר על כך במילים מקצועיות והתייחס לאחוז של התקציב מהתוצר.

מוחמד ברכה: אבל בעצם ביסודה של התפיסה הזאת עומדת התפיסה היותר יסודית, שמדברת על שירות ההון הגדול, חיזוק המגמות של ההפרטה וקיצוץ תקציבים שמיועדים לשירותים חברתיים.

מוחמד ברכה: הרי כשמקטינים את אחוז התקציב מהתוצר, מטבע הדברים המדינה מנסה להתנער מכל מיני משימות שהיא לוקחת על עצמה היום לעתיד.

מוחמד ברכה: לכן, אנחנו עדים למגמה מאד מסוכנת בכל מה שקשור להפרטה של מערכת החינוך, של מערכת הבריאות וגם של המשכנתאות.

מוחמד ברכה: שמענו שמתכוונים להעביר את המשכנתאות לבנקים פרטיים.

מוחמד ברכה: אני חושב שצריך לקרוא לילד בשמו.

מוחמד ברכה: נושא ההפרטה הוא נושא שצריך להביא לכך שכל הגורמים החברתיים בחברה בישראל, יהודים וערבים, יתאגדו על-מנת להילחם במגמה הבסיסית הזאת, כי פה טעון כל הרוע וכל היפוך סדר העדיפות החברתי.

מוחמד ברכה: אני רוצה להתייחס לנושא שחבר הכנסת יוסי כץ התייחס אליו.

מוחמד ברכה: אני חושב שמדינה מתוקנת לא יכולה היום לחיות ללא חוק שמסדיר פנסיה ממלכתית.

מוחמד ברכה: אם אנחנו מדברים על אנשים שחיים מתחת לקו העוני – נכון שבדרך כלל הם ערבים, חרדים, תושבי שכונות מצוקה ועיירות פיתוח.

מוחמד ברכה: אבל בתוך כל אלה ובתוך כל החברה אנחנו רואים אנשים מבוגרים, מובטלים, שלא יכולים לחזור לעבודה.

מוחמד ברכה: לכן, צריך להסדיר את הנושא הזה של חוק פנסיה ממלכתית.

מוחמד ברכה: אני רוצה לחלוק במשפט על תפיסת השיוויון בכל מה שקשור לאוכלוסיה הערבית.

מוחמד ברכה: השיוויון נתפס כאילו שמזרימים תקציבים לספק צורך זה או אחר.

מוחמד ברכה: אבל אין פה תכנון יסודי כולל של הצרכים של האוכלוסיה הערבית.

מוחמד ברכה: בנושא סגירת הפערים אני חושב שצריך, פעם אחת ולתמיד, לעשות סקר צרכים ולקבוע תכנית שתיפרס על כמה שנים כדי להגיע לשיוויון.

מוחמד ברכה: אחר-כך התקציב לא יתייחס בצורה שונה לקבוצה זו או אחרת, אלא נצא ממצב של שיוויון.

מוחמד ברכה: זה דבר אחד.

מוחמד ברכה: דבר שני – אני חושב שתפיסת השיוויון צריכה להתבסס קודם כל על הספקת מקורות הכנסה, מקורות עבודה שיספקו עבודה לאוכלוסיה הערבית ומקורות לרשויות המקומיות הערביות.

מוחמד ברכה: מזה נגזר הצורך בקביעת איזורי העדיפות לא רק על-פי מפתח פוליטי אידאולוגי, אלא גם על-פי מפתח חברתי, או אולי בעיקר על-פי מפתח חברתי.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, צריך לקבוע איזורי עדיפות על-פי מפתח סוציו-אקונומי, על-מנת לחזק את החלשים.

מוחמד ברכה: אעבור לדבר האחרון שאני רוצה להתייחס אליו דווקא בימים אלה.

מוחמד ברכה: כולם מטעמי נימוס אומרים: המאורעות, האירועים ומה שקורה לאחרונה.

מוחמד ברכה: אני אומר לכם, רבותיי, שהבחירה או ברירת השלום גם היא חלק מהברירות החברתיות.

מוחמד ברכה: נושא השלום הוא גם עמדה חברתית.

מוחמד ברכה: הוא לא רק עשייה טובה לעם השכן, לעם הפלשתינאי, להפסיק את מה שקורה לו, את ההפגזות ואת ההפצצות.

מוחמד ברכה: זה פשוט צורך קיומי של כלל הציבור בישראל ובמיוחד של השכבות החלשות, כי כל עוד שמוציאים כסף על כיבוש, על נשק, על הפגזות ועל הפצצות, כנראה שייחסר כסף לזקנים, לגימלאים, לנכים, לערבים, לחרדים ולמי לא.

מוחמד ברכה: לכן, תפיסת השלום היא לא רק תפיסה פוליטית, אלא תפיסה חברתית ממדרגה ראשונה.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

זוהיר בעלול: תודה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

זוהיר בעלול: אני מבקש מד"ר יצחק קדמן, מנכ"ל המועצה לשלום הילד, לומר את דברו.

זוהיר בעלול: אולי הוא יאמר גם כמה נקודות שיש בהן כדי לסכם את הדיון הזה.

ד"ר יצחק קדמן: אדוני יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה.

ד"ר יצחק קדמן: ד"ר סבירסקי.

ד"ר יצחק קדמן: המנחה, זוהיר בעלול, שכל רגע ששומעים אותו הוא תענוג לאוזניים.

ד"ר יצחק קדמן: מגיעה לו מילה טובה על דרך ההתמודדות שלו היום עם המבצע הקשה הזה.

ד"ר יצחק קדמן: אני רוצה לומר לכם כמה דברים מאד בקיצור, כי אי-אפשר לכסות את הנושא.

ד"ר יצחק קדמן: יש לי הערכה עצומה למרכז "אדוה" על היוזמה שלו לעשות את הכנס הזה מדי שנה.

ד"ר יצחק קדמן: אבל אני חושב שלקראת השנה הבאה צריך לעלות מדרגה.

ד"ר יצחק קדמן: אנחנו מדברים, שר האוצר נמצא, שר האוצר יוצא, חברי כנסת נכנסים, חברי כנסת יוצאים, ובסופו של דבר, אנחנו משחררים קיטור, כפי שאמר החבר הבדווי שאיני זוכר את שמו, והשיירה ממשיכה לנוע.

ד"ר יצחק קדמן: הגיע הזמן שנעלה מדרגה ובמקום לדבר נעשה מעשים.

ד"ר יצחק קדמן: אינני יודע, אולי צריך סוף סוף במדינת ישראל, אחרי 52 שנים, להקים כוח פוליטי חברתי במלוא מובן המילה.

ד"ר יצחק קדמן: יש 100 מפלגות שעוסקות בענייני חוץ וביטחון.

ד"ר יצחק קדמן: הגיע הזמן שתהיה מפלגה פוליטית שתתרכז אך ורק בנושאים חברתיים, מפני ששם נערך המאבק.

ד"ר יצחק קדמן: מה לעשות?

ד"ר יצחק קדמן: שמעתי את חבר הכנסת נסים דהן, שהוא באמת איש נפלא.

ד"ר יצחק קדמן: אני אומר לכם את זה מידיעה אישית.

ד"ר יצחק קדמן: אבל שמעתי אותו והוא נשמע לי כאילו שהוא עומד בראש איזו עמותה ולא חבר-כנסת, או מי שהיה סגן שר האוצר בכבודו ובעצמו.

ד"ר יצחק קדמן: הדברים שהוא אמר היו צריכים להיות מופנים קודם כל כלפי עצמו.

ד"ר יצחק קדמן: יושבים פה באולם נציגים של אולי מחצית האוכלוסיה במדינת ישראל.

ד"ר יצחק קדמן: זה כוח עצום, שאף אחד לא אירגן אותו.

ד"ר יצחק קדמן: לצערי, אנחנו נוטים להתווכח אחד עם השני, במקום להתארגן בצורה כזאת שתביא לאיזשהו מוקד כוח פוליטי, שיביא שינוי.

ד"ר יצחק קדמן: השינוי חייב לבוא רגע לפני שיהיה מאוחר יותר.

ד"ר יצחק קדמן: אני מצטרף לדבריו של חבר הכנסת ברכה.

ד"ר יצחק קדמן: אני חושב שקודם כל אנחנו מוכרחים להביע שאיפה לשלום, וזאת בלי להיכנס כרגע להבחנה פוליטית מפלגתית כזאת או אחרת.

ד"ר יצחק קדמן: אנחנו זקוקים מהר מאד לשלום.

ד"ר יצחק קדמן: בלי שלום הבעיות החברתיות נדחקות לשוליים.

ד"ר יצחק קדמן: כל מי שעוסק בעניינים חברתיים יודע שלפחות בחודשיים האחרונים ניסיון להביא לתשומת לבה של התקשורת בעיות חברתיות נכשל כליל.

ד"ר יצחק קדמן: אם אין לנו סדר יום תקשורתי – אין לנו סדר יום פוליטי, שלא לדבר על זה שאין דבר יותר בלתי-הומני מאשר ילדים שמתים.

ד"ר יצחק קדמן: ואינני מבחין בין ילדים ישראלים לילדים פלשתינאים.

ד"ר יצחק קדמן: ילדים לא צריכים למות.

ד"ר יצחק קדמן: אי-אפשר לדבר על זכויות בלי לדבר על זכות הקיום, על הזכות לחיות.

ד"ר יצחק קדמן: אנחנו יכולים לדבר על הרבה מאד דברים שהם לוכסוס למי שאיננו ממשיך לחיות.

ד"ר יצחק קדמן: אבל קודם כל הזכות לחיות היא זכות חברתית ממדרגה ראשונה.

ד"ר יצחק קדמן: אני מאד רוצה שנתגבר על חילוקי דעות פוליטיים, מפלגתיים, ישראלים כפלשתינאים כאחד, בתוך הקו הירוק, מחוץ לקו הירוק.

ד"ר יצחק קדמן: מדינת ישראל ופלשתין זקוקות לשלום כדי לקדם את החברה שלהן.

ד"ר יצחק קדמן: במצב של אי-שלום אי-אפשר לקדם נושאים חברתיים.

ד"ר יצחק קדמן: מעבר לזה, אני מוכרח לומר לכם שבעיניי המדיניות של האוצר לא רק שהיא בלתי-אנושית, אלא היא גם טפשית מהבחינה הכלכלית.

ד"ר יצחק קדמן: המדיניות הנוכחית הקיימת היום מביאה לבזבוז כספים בלתי-רגיל.

ד"ר יצחק קדמן: מדינת ישראל איננה עוסקת במניעה.

ד"ר יצחק קדמן: אתן לכם דוגמא קטנה.

ד"ר יצחק קדמן: אני נאבק כיום בדבר מטופש לחלוטין הנוגע לילדים ממוצא אתיופי באשדוד, שבכיתה א' נאלצים ללכת קילומטרים לבית הספר שלהם וחזרה.

ד"ר יצחק קדמן: לכן, זו בעיה לא רק של ילדים בדווים, אלא זו בעיה שקיימת בלב הציביליזציה כביכול, בתוך אשדוד, וזאת משום שאין תקציב להסיע את אותם הילדים.

ד"ר יצחק קדמן: אשר לתוצאה – אני כבר יודע על 81 ילדים שנושרים מהלימודים בכיתה א'.

ד"ר יצחק קדמן: אחר-כך אנחנו נשקיע בתכניות להחזיר נושרים לבית הספר ולהזדמנות שנייה, וזה יעלה פי כמה מאשר ההסעה העלובה הזאת.

ד"ר יצחק קדמן: את השגיאה הזאת אנחנו עושים כל הזמן.

ד"ר יצחק קדמן: מדינת ניו-יורק, ארץ הקפיטליזם, השקיעה המון כסף בהתקנת סורגים בחלונות של דירות גבוהות בשכונות מצוקה.

ד"ר יצחק קדמן: אתם יודעים למה?

ד"ר יצחק קדמן: לא בגלל שהם דאגו לילדים המסכנים שנופלים, אלא מפני שהסתבר להם שזה חסך למדינת ניו-יורק הון תועפות בגין אישפוז, שיקום, קיצבאות, תשלומי העברה לילדים נכים וכדומה.

ד"ר יצחק קדמן: אנחנו נוקטים במדיניות טפשית של חסכון, אולי, של כמה שקלים, על-מנת שאחר-כך נוציא עשרות, מאות ואלפי שקלים; ומישהו עוד רוצה לומר שזה חוסך כסף לאוצר המדינה.

ד"ר יצחק קדמן: לבסוף, אני רוצה לומר שהנושא איננו עניין טכני כזה או אחר.

ד"ר יצחק קדמן: אני חולק על מי שאמר פה שהבעיה היא בעיה רק של הממשלה ולא של פקידי האוצר.

ד"ר יצחק קדמן: יש לנו בעיה גם עם פקידי האוצר והבעיה היא תפיסה ערכית חברתית.

ד"ר יצחק קדמן: אני מלווה הרבה ועדות של הכנסת בעבודה.

ד"ר יצחק קדמן: עוד לא קרה לי שיישב שם פקיד של האוצר שיגיד כן על איזושהי הצעה.

ד"ר יצחק קדמן: הם מזכירים לי את האפסנאים בצה"ל.

ד"ר יצחק קדמן: כשאתה בא לאפסנאי בצה"ל, קודם כל הוא אומר לך: אין, ואחר-כך הוא אומר: מה רצית?

ד"ר יצחק קדמן: כך נוהגים אנשי האוצר.

ד"ר יצחק קדמן: למה הם אומרים זאת?

ד"ר יצחק קדמן: מפני שההתייחסות של המערכת המקצועית באוצר, כולל מרבית הפרופסורים לכלכלה במדינת ישראל, קבוצת ההתייחסות שלהם הם הבנקים.

ד"ר יצחק קדמן: אני לא יודע אם פעם נתתם תשומת לבכם לעובדה כמה מראשי משרד האוצר, אחרי שהם סיימו את עבודתם באוצר, נקלטו במקומות עבודה כאלה ואחרים.

ד"ר יצחק קדמן: האם מישהו יכול להגיד לי שם אחד של בכיר באוצר שהלך ונהיה מנהל בית-ספר?

ד"ר יצחק קדמן: או מישהו שהלך מהאוצר להיות מנהל שירותי רווחה, ולו בדרגה הגבוהה ביותר?

ד"ר יצחק קדמן: – לא.

ד"ר יצחק קדמן: הם הולכים מיד לבנקים.

ד"ר יצחק קדמן: קראתי על אחד מהם לפני חודש, שקיבל אופציות – ואני לא יודע בדיוק מה זה, אבל אני יודע שזה שווה הרבה כסף – בשווי של 4 מיליון שקלים.

ד"ר יצחק קדמן: הם כולם נמצאים בתפיסה ערכית יותר קיצונית מהקפיטליזם האמריקני.

ד"ר יצחק קדמן: לא פלא שבתפיסה ערכית כזאת ההתכוונות שלהם היא למקומות אחרים לגמרי.

ד"ר יצחק קדמן: מישהו אומר שבמדינת ישראל אין כסף.

ד"ר יצחק קדמן: ושמעתי את שר האוצר טועה ומטעה.

ד"ר יצחק קדמן: במדינת ישראל, במיוחד בשנה האחרונה, יש רזרבות עצומות.

ד"ר יצחק קדמן: השאלה היא רק לאן הן יילכו.

ד"ר יצחק קדמן: השאלה היא אם יהיה לנו - לאלה שיושבים באולם, אלה שנאלצו לעזוב ואלה שאתם מייצגים - מספיק כוח כדי שאותו כסף שישנו יילך למקומות הנכונים.

ד"ר יצחק קדמן: תודה.

זוהיר בעלול: הדובר האחרון הוא, כמובן, איש מרכז "אדוה", ד"ר יוסי דהן.

ד"ר יוסי דהן: אני מוותר.

זוהיר בעלול: אולי נסיים את הדיון הזה במילים שאולי סורגים צריך לשים דווקא בלשכת משרד האוצר, כדי שהם לא יברחו לנו לבנקים ולא יירדו לעם.

זוהיר בעלול: אני מאד מודה לכם.

זוהיר בעלול: יהיו לי ייסורי מצפון לפני שאני נרדם הלילה, מכיוון שלא נתתי את רשות הדיבור לכמה אנשים חשובים.

זוהיר בעלול: לכן, אנא, אני מצטער ומבקש את סליחתכם.