ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 142, 2000-06-12 09:30

דוד טל: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.

דוד טל: על סדר היום: הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 10)(הפסקה לצרכי תפילה), התש"ס-2000, של חבר-הכנסת אברהם רביץ.

דוד טל: הרב רביץ, מלים ספורות על הצעת החוק, בבקשה.

אברהם רביץ: דבר ראשון, לדעתי, זה בזיון שהיינו צריכים להגיע להצעת חוק כזאת, וזה כבוד לכנסת לחוקק חוק כזה.

אברהם רביץ: יזמתי את הצעת החוק בגלל מקרה שהתפרסם בעתונות, וכדי לא לעבור על דיני לשון הרע, לא חוק לשון הרע, הלכתיים, לא אפרסם את שם המפעל שגרם לי להגיע להצעת החוק הזאת.

אברהם רביץ: המעשה היה שנמנע על ידי מפעל חשוב מאוד נמנעה האפשרות מהעובדים במקום להתפלל, בדרך כלל זו היתה תפילת מנחה, והבעיה בתפילת מנחה, במיוחד בימי החורף, שזה בדרך כלל נופל בתוך שעות העבודה, נמנע מהם בטענה גם מבחינת הזמן וגם מבחינת המקום, במקום הזה אתם לא תתפללו.

אברהם רביץ: המפעל אחר כך קצת חזר בתשובה, הוא שמע על הרעש שזה עשה, והם אמרו, לא, לא התכוונו ולא זה.

אברהם רביץ: אבל, אני רוצה לומר לך אדוני היושב ראש, שמאז שיזמתי את הצעת החוק הזו, קיבלתי הרבה טלפונים של אנשים ממפעלים שונים, כולל ועדי עובדים, שני ועדי עובדים של משרד ממשלתי, אחד מהם משרד ממשלתי, השני לא בדיוק ממשלתי, זו איזה רשות שהם אמרו לי, מתי החוק שלך עובר, כי יש לנו בעיות במקום העבודה בנושא הזה.

אברהם רביץ: ולכן, החוק הזה איננו חוק על איזה מקרה ספוראדי אחד כזה אלא זה חלק, לצערנו, חלק מהחיים שלנו.

אברהם רביץ: ולכן, אני חושב שזה תיקון גדול, זוהי גם כן אמירה של כבוד לכבד את צרכי הדת של כל אדם, דרך אגב, אין כאן הדגשה על הדת היהודית דווקא אלא לכל אדם, כל דת, המוסלמים למשל נוהגים להתפלל יותר פעמים ביום מאשר היהודים.

אברהם רביץ: ולכן, זו תעודת כבוד לנו, כחברה, מאחר ויש מקרים לא נעימים, זו תעודת כבוד שכנסת ישראל תחוקק חוק שאכן יש לכבד את צרכי הדת של העובדים.

אברהם רביץ: אני מאוד מודה לך אדוני היושב ראש שהבאת את הצעת החוק עד הלום, לקראת קריאה שניה וקריאה שלישית.

דוד טל: תודה רבה לרב רביץ.

דוד טל: יש יועצים משפטיים שיש להם השגת לגבו ניסוח הצעת החוק?

אברהם רביץ: דרך אגב, בהתאם ליועץ המשפטי, כי זו לא ההצעה המקורית שלי.

אברהם רביץ: היו"ר דוד טל: אני זוכר, אני זוכר.

אברהם רביץ: עורך דין דן אורנשטיין ממשרד המשפטים.

דן אורנשטיין: הנוסח הכחול מקובל על משרדי הממשלה, כעקרון, עד כמה שאני הבנתי.

דן אורנשטיין: יש לנו הערה ניסוחית לנוסח הכחול שפשוט סעיפים קטנים (ד) ו-(ה) יחוברו, מכיוון שמדובר באותו נושא.

דוד טל: אבל זה ענין טכני ולא מהותי, לכן, אין התנגדות.

דוד טל: מיכאל הילב, נציג התעשיינים, אני מבקש ארגומנטים שלא אמרת בפעם שעברה, כי אני זוכר את הדברים שאמרת בפעם שעברה.

דוד טל: בבקשה.

מיכאל הילב: מה שהיה בפעם שעברה, אמר גם המציע, לא היה - - - זמן התפילה הוא לא על חשבון זמן העבודה.

אברהם רביץ: אל תהיו קטנוניים, מדובר על שבע או שמונה דקות, בחייכם, עזבו.

אברהם רביץ: לא יפה.

מיכאל הילב: אני מבין שלא היה על זה חילוקי דעות.

אברהם רביץ: לא, אין לי חילוקי דעות, אבל הם יעבדו הרבה יותר טוב אחרי התפילה, מי שמתפלל אחרי זה עובד במסירות.

אברהם רביץ: ישלימו לך.

דוד טל: המוטיבציה יותר גדולה, יש הכרה בטוב לבעל הבית שיודע לכבד את הרגשות שלו, אז הוא משקיע הרבה יותר.

מיכאל הילב: אבל זו הכוונה של ההצעה, זה נכנס בחוק שעות עבודה ומנוחה בסעיף 20 שבו עושים את ההפסקות.

מיכאל הילב: אם אפשר לסדר שזה יהיה בזמן ההפסקה, ברוב מקומות העבודה יש הפסקה של חצי שעה והפסקה של רבע שעה.

דוד טל: אני חושב שנשאיר את זה למעביד שהוא יחליט אם הוא רוצה או לא רוצה.

דוד טל: אם המעביד יחשוב שהעובד שלו בסדר, אז הוא לא יתעסק איתו בקטנות, כמו שעובד לא יתעסק איתו בקטנות.

אברהם רביץ: אין לי כוונה שמישהו יתפלל על חשבון מישהו אחר.

אברהם רביץ: אבל מה קורה?

אברהם רביץ: ברוב המפעלים בישראל הנוהג הוא שבעלי המפעלים מאפשרים לפועלים להתפלל במקום העבודה.

אברהם רביץ: אם נלך ונכניס בחוק שזה יהיה על חשבון העובד, בעצם, אנחנו פוגעים בזכות המוקנית למרבית העובדים במדינת ישראל להתפלל, אולי, על חשבון המעביד.

אברהם רביץ: אני לא מציע שבחקיקה נגרע מזכויותיו של העובד הקיימות היום.

אברהם רביץ: לכן, אני מציע להשאיר זאת כפי שזה כתוב.

דוד טל: הרב רביץ, בסעיף 1(ה) מופיע "זמן התפילה ייקבע במקום העבודה בהתאם לצרכי העבודה ולאילוציה, ובהתחשב בדרישות דת העובד".

דוד טל: יש מקום שיש לחץ בעבודה ויש מקום שאי-אפשר, אז יזיזו את השעה מכאן לכאן.

מיכאל הילב: אני דיברתי על הזמן.

מיכאל הילב: אני רוצה להגיד שזה במסגרת ההפסקות שיש.

מיכאל הילב: אדם שרוצה להתפלל הוא יכול לעשות זאת במסגרת רבע השעה של ההפסקה.

מיכאל הילב: דבר שני שיהיה ברור פה, שזה לא זמן בתשלום, זמן התפילה הוא על חשבון העובד.

דוד טל: אני לא מתכוון להכניס את זה.

אברהם רביץ: אני רוצה לשאול שאלה פרובוקטיבית.

אברהם רביץ: מה קורה כשעובד רוצה ללכת לשירותים, זה על חשבון העובד או המעביד?

מיכאל הילב: זו היתה הצעה של חבר-הכנסת רביץ.

דוד טל: אדוני, אני מבין מה הרב רוצה לומר, אבל אני מציע שלא נגיע לרמה כזו.

מיכאל אטלן: לענין שילוב התפילה בהפסקה הרגילה שאתה מציע, מיכאל הילב, זה לקשור שני דברים שלא קשורים.

מיכאל אטלן: חוק שעות עבודה ומנוחה מזכה את העובד בהפסקות לצורך מנוחה אמיתית מהעבודה, מנוחה פיזית, אכילה.

מיכאל אטלן: תפילה עונה על צורך אמיתי אחר, ולא צריך לערבב את שני הדברים האלה.

מיכאל אטלן: ולמה יופלה עובד דתי לרעה בזה שיהיה לו פחות מה לאכול כי הוא צריך להתפלל.

מיכאל הילב: חס וחלילה, לא אמרתי יופלה לרעה.

מיכאל אטלן: אם אתה משלב את שתי ההפסקות ביחד, אז עובד דתי יצטרך לאכול מהר ולהתפלל מהר.

מיכאל אטלן: מיכאל הילב: גם ההפסקה לא בתשלום.

מיכאל אטלן: ההפסקות שעליהן מדובר בסעיף 20 לחוק אינן בתשלום.

דוד טל: רבותי, אנחנו מאשרים את החוק הזה להכנה לקריאה שניה ולקריאה שלישית.

דוד טל: אני מודה לכם על תשומת הלב, ואני רוצה לומר שיש לנו כאן שתי הסתייגויות של הרב פרוש, ושלי.

אברהם רביץ: בשביל לדבר.

אברהם רביץ: אז תרשמו שגם לי יש הסתייגות על השם.

הלית ברק: בסדר.

דן אורנשטיין: דבר נוסף שאולי טעון בירור.

דן אורנשטיין: גם משרדי הממשלה חשבו שצריך להשאיר משהו לחיים במקום העבודה ולא לקבוע מסמרות בחקיקה.

דן אורנשטיין: יש משהו שעלה פה מדברי מר הילב שאולי טעון הבהרה מסויימת, מבחינת הנוסח.

דן אורנשטיין: כתוב בסעיף קטן (ה) ש"זמן התפילה ייקבע במקום העבודה.

דן אורנשטיין: ..".

דן אורנשטיין: עכשיו, זמן יכול להיות עצם השעה וגם יכול להיות משך התפילה.

דן אורנשטיין: אני מבין שכשמדברים על זמן התפילה, מדברים לא רק על השעה שבה מתקיימת התפילה אלא גם על משך התפילה, וזה ייקבע "בהתאם לצרכי העבודה ולאילוציה..." וכו'.

דוד טל: זה כתוב בהצעת החוק.

דוד טל: רבותי, אישרנו הכנת הצעת החוק לקריאה שניה וקריאה שלישית.

דוד טל: תודה רבה, הישיבה נעולה.