ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 131, 2000-05-30 12:00

דוד טל: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.

דוד טל: אני מקדם בברכה את כבוד שר התמ"ס, רן כהן.

דוד טל: על סדר היום – הסכנה לסגירת מפעל "סלילי חולה" בקרית שמונה.

דוד טל: היינו שם לפני שבוע, והיתה החלטה שנשוב ונתדיין כאן, כדי להגיע לכלל סיום וכלל החלטה, איך אנחנו מגייסים את הכסף שצריך לעמוד לרשות העובדים, כדי לגרום לכך שהמפעל ימשיך וייצר.

דוד טל: היות והבנתי שזה לא דבר ישים, החלטנו אז לראות איך אנו מגייסים את הכסף כדי לדאוג לכך שהעובדים ייצאו עם תנאי פרישה סבירים ונאותים.

דוד טל: אני רוצה לומר משהו שאולי יישמע כביקורת כנגד הממשלה שאני חבר בה.

דוד טל: אין לי שום בעיה בנושא.

דוד טל: אני חושב שגם לרן כהן לא תהיה בעיה בנושא הזה.

דוד טל: אי אפשר שבכל פעם שנופלת קטיושה, ובכל פעם שצריך לעלות לקרית שמונה אנחנו עולים לשם, וכל אחד מאתנו מזיל דמעות.

דוד טל: יש בינינו שהדמעות שלהם אמיתיות, ויש כאלה שמזילים דמעות תנין.

דוד טל: אי אפשר שכאשר יושבת ועדה ומציגים בפניה שהממשלה הולכת להקדיש לנושא 4 מיליון שקל בקירוב, ואחר כך מתברר שבנק הפועלים מוכן לשים את חלקו – עוד 3 וחצי מיליון שקל, וכשמצטיירת תמונה שיש תקווה, עובר שבוע ואנו מגיעים למצב שלא היה ולא נברא, ומושכים את כל העניין הזה.

דוד טל: אני ישבתי עם שר האוצר לפני יומיים, ולצערי אני יכול לומר בצורה חד משמעית: הוא חזר בו ממה שהממשלה היתה מוכנה אז לתת, כלומר – הסכום של כמעט 4 מיליון שקל.

דוד טל: אנחנו עומדים היום עם הקצאת הכסף שבנק הפועלים מקצה, בסך 3 וחצי מיליון שקל.

דוד טל: דיברתי גם היום עם אנשים מבנק הפועלים, ואני מוכרח לומר שבנק הפועלים עדיין מוכן לתת את הכסף, ואין שום בעיה, מבחינתו, בנושא הזה.

דוד טל: זה עדיין לא פותר לנו את הבעיה, אם אנחנו לא מביאים כסף נוסף.

נסים זאב: בנק הפועלים לא מתנה זאת בכך שהממשלה תיתן את חלקה?

דוד טל: הוא לא מתנה את מתן הכסף בכך.

דוד טל: בנק הפועלים ייתן את חלקו, ומבחינתו הוא העביר את הכסף שהוא היה צריך להעביר, כפי שהוא הבטיח לשר האוצר.

דוד טל: עלה הנושא ששר האוצר היה צריך להעביר את הכסף שהוא הבטיח, והוא לא נתן.

דוד טל: אני מוכרח לומר כאן מילה טובה על בנק הפועלים.

דוד טל: אני רוצה שהחברים פה יידעו שבנק הפועלים העלה 800 עובדים בשבוע שעבר לגני ילדים, לבתי אבות, וחילקו שם שי, וגם בחוף אמנון.

דוד טל: הם שכרו 300 צימרים בצפון לשבוע הבא.

דוד טל: הם הביאו 50 מחשבים לבתי הספר.

דוד טל: הם הקימו קייטנה של מחשבים ל- 100 ילדים.

דוד טל: הם מלווים שלושה פרוייקטים בקרית שמונה.

דוד טל: הם תרמו 200 אלף שקל לסיום בניית מתנ"ס.

דוד טל: נוצר מצב שאנחנו, כנציגי ציבור, חייבים לתת פתרון ומענה לעובדים הללו, ואנחנו, אחרי שהסתבר לנו שניתן לעשות את הדברים, והממשלה מוכנה, אנחנו מגיעים לשוקת שבורה, ונמצאים חסרי תקציב בנושא הזה, מבלי יכולת לפתור את הבעיה.

רן כהן: אדוני היושב ראש, חבריי הכנסת, אורחים נכבדים.

רן כהן: מה שאני יכול למסור לכם זה שלושה דברים.

רן כהן: אני רוצה לומר בתחילת הדברים, מאחר והיושב ראש העמיד את הבעיה ברמה העקרונית, שאני מזדהה לחלוטין עם העמדה של יושב הראש.

רן כהן: אני סבור שבטרגדיה הקשה הזו של "סלילי חולה", האחריות היא אחריות משותפת של הבעלים – במקרה זה בנק הפועלים, וגם של המדינה.

רן כהן: אף אחד לא יכול להסיר את עצמו מהאחריות.

רן כהן: חייבים לתת בעניין הזה את המענה ואת הפתרון.

רן כהן: הדבר השני שאני רוצה לומר, ואני מקווה שאני לא מנדנד, אבל אני מתחנן:

רן כהן: אי אפשר עדיין להמשיך ולקיים את המפעל הזה.

רן כהן: בעוד שנה או שנתיים, שבו ניתן יהיה לייעל את העבודה ולהוזיל את העלויות, ולמכור את תוצרת המפעל במחיר השוק פלוס 15 אחוז – אני ממליץ ללכת על הדרך הזו.

רן כהן: הדרך הזו היא יותר טובה, משום שאני לא יודע מה יקרה עם השמה בעבודה.

רן כהן: אני לא יודע כמה עובדים עוד ייפלו מהעבודה, ולא ימצאו מקום עבודה אחר.

רן כהן: יצרית מקום עבודה זה לא דבר שקורה מהיום למחר, זה דבר ראשון.

רן כהן: דבר שני, אני באמת חושב שתהליך החשיפה הוא כזה, שהוא היטיב עם תעשיות אחרות.

רן כהן: לכן אפשר לבקש מהם לספוג את ה- 15 אחוז, שאתם תמכרו את החוטים במחיר יקר יותר מאשר השוק.

רן כהן: זה לא אסון.

רן כהן: אני אעשה את זה במצפון נקי.

רן כהן: תאמינו לי, לא יכאב לי הלב כלל על איזשהו מפעל שאכריח אותו לקנות את החוטים שלכם ב- 15 אחוז יותר.

דוד טל: אתה מוכן להתחייב לזה בשם הממשלה, שהממשלה תקנה את הסחורה?

רן כהן: אני מתחייב, אדוני היושב ראש.

רן כהן: עוד לא קרה שהתחייבתי לדבר שלא קיימתי אותו.

רן כהן: אני, שר התעשייה והמסחר של ממשלת ישראל מתחייב, שכל תוצרת המפעל שתימכר במחיר של עד 15 אחוז יותר יקר ממחיר השוק, תשווק לתעשיית הטקסטיל הישראלית.

רן כהן: אוי ואבוי לתעשיין טקסטיל שלא יקנה את מה שאני אומר לו לקנות.

רן כהן: אם זה ניתן, זה עדיין הדבר המומלץ ביותר, מבחינתי.

רן כהן: הדבר השלישי – אני יכול לספר לכם, שה- 960 אלף שקל עבור משכורות לחודשים מאי ויוני, לדעתי מובטחים.

רן כהן: אני מקווה שבתוך דקות יהיה לי אישור של כל השרים.

רן כהן: העניין הזה מטופל בדקות האלה.

רן כהן: אני אשאיר בידי היושב ראש את הצעת "מחליטים" שהגשתי בהסכמת שר האוצר, שאומרת שבמסגרת הסיוע הכלכלי חברתי, ואותה החלטת ממשלה בנושא קו העימות, בסעיף של משרד התעשייה והמסחר יתווסף סעיף שיאמר: "במטרה לאפשר למפעל הסלילים "חולה" להיערך באופן הדרגתי לפיטורי עובדים במפעל ולהימנע מגידול חד באבטלת עובדים בקרית שמונה, ובאזור קו העימות, בתקופה הסמוכה ליציאת צה"ל מלבנון, יקצה משרד המסחר והתעשייה ממקורותיו סיוע מיוחד למפעל הסלילים "חולה" בהיקף של 960 אלף שקל, מטרה לסייע להמשך הפעלת המפעל למשך שלושה חודשים נוספים, עד ל- 1 ליולי, 2000".

רן כהן: אני מקווה שזה יאושר בתוך כמה דקות.

רן כהן: אין סעיף בשום תקציב בעולם, שבא לתת איזשהו שכר או איזשהו פיצוי למפעל שעומד להיסגר.

דוד טל: יש סעיף.

דוד טל: תעביר את זה לראש העיר.

דוד טל: עד עכשיו אדוני דיבר על פתרון לשלושה חודשים, שהמפעל ימשיך להתקיים.

דוד טל: אנחנו מדברים כרגע על פיצויי פרישה נאותים לעובדים.

רן כהן: סבלנות.

מקסים לוי: הסבלנות כל כך פוקעת, על כי מפעלים נסגרים בלי ראייה כוללת של הממשלה.

מקסים לוי: צריכה להיות גישה שהממשלה תשב ותתכנן דברים לגבי אותן עיירות מוכות גורל, כדי שהם יביאו את הפתרון.

רן כהן: בימיי כשר התמ"ס לא נסגר אף מפעל אחד.

מקסים לוי: הייתי באשקלון אתמול.

רן כהן: אי אפשר להזכיר פה מפעל, שעשיתי מעשה קיצוני, ובלתי אפשרי לגביו.

רן כהן: ניסיתי לעזור לתעשיית העץ בה עובדים 20 אלף פועלים, והטלת היטל בטחה שהיה מפטר חלק מהם, כדי להציל את "לבידי אשקלון", אבל לבעלים של המפעל גם זה לא הספיק.

רן כהן: הוא הלך לעיריה, ונתנו לו פטור מארנונה.

רן כהן: גם זה לא הספיק לו.

רן כהן: הוא הלך לעובדים וביקש מהם ויתורים, והם הסכימו, ועדיין לא הספיק לו.

רן כהן: אחרי כל זה – אל תזרקו את העניין לפתחי.

רן כהן: ההתחייבות של ה- 960 אלף שקל היא אותה התחייבות שעליה סוכם עם העובדים, עם ההנהלה, עם ההסתדרות, עם כל הגורמים שהיו מעורבים בעניין, לגבי הפעלת המפעל.

רן כהן: לאחר שההנהלה איימה לשלוח מכתבי פיטורין לעובדים, שהם מסיימים את עבודתם בסוף מרץ.

רן כהן: סיכמנו שהמפעל ימשיך לעבוד עוד שלושה חודשים, שתהיה ועדת השמה, וכן הלאה, הנהלת המפעל אמרה שנגרמים הפסדים של 1,4 מיליון שקל.

רן כהן: לקחתי על עצמי שאת בעיית ה- 1,4 מיליון שקל אני פותר, כדי שהעובדים יקבלו את המשכורות, כי הם ממשיכים לעבוד בתקופה הזו.

רן כהן: בסיכום שביני לבין עמירם סיוון מבנק הפועלים, סוכם שהממשלה לוקחת על עצמה חודשיים והוא לוקח על עצמו חודש.

רן כהן: עבור חודש אפריל הוא שילם, ולכן ניתנו המשכורות שניתנו.

רן כהן: הסכום של 960 אלף שקל זה החלק של הממשלה, כדי לממן את החודשיים עד סוף יוני.

רן כהן: לגבי הפיצויים, השר חיים רמון ואני הגשנו הצעה לממשלה, לישיבה הקודמת, ביום ראשון, לגבי חלקה של הממשלה בתשלום הפיצויים לעובדים.

רן כהן: שר האוצר הודיע שלגבי סעיף הפיצויים אין צורך שאנחנו נקבל את זה כהחלטת ממשלה, כיוון שהוא סיכם על כך עם שלמה נחמה מבנק הפועלים, ושאת החלק הזה, של הממשלה, ישלם בנק הפועלים.

רן כהן: זה היה הסיכום, ולכן לא היה מקום להחלטת ממשלה.

רן כהן: זה הדבר שאני יודע.

דוד טל: הבעיה היא שהוא לא היה מוכן לאשר את זה.

דוד טל: אם שר האוצר היה מאשר את הבקשה הזו, של ה- 3 וחצי מיליון שקל, והיה מוציא התחייבות גם משלמה נחמה, אני מניח שהיינו מתקרבים לאיזשהו גבול שניתן היה להסתדר איתו.

דוד טל: ברגע ששר האוצר העביר את מה שהוא היה צריך לתת לשלמה נחמה, הוא פטר את עצמו מהעניין.

רן כהן: אני לא יכול לייצג את שר האוצר, כי לא דיברתי אתו מאז.

דוד טל: אני דיברתי אתו ביום ראשון.

רן כהן: יש כאן נציגים של משרד האוצר ושל משרד ראש הממשלה.

רן כהן: הם עדים לדברים ויודעים את הפרטים.

רן כהן: תשאלו אותם.

רן כהן: אני מעיד שהייתי נוכח בישיבת הממשלה, כאשר שר האוצר אמר שהוא סיכם עם שלמה נחמה, שאת ה- 3.5 מיליון הללו, במקום שהממשלה תיתן – הוא ייתן, ולכן העניין הזה מיותר.

אילן גילאון: האם יש בסכום הזה כדי לפתור את בעיית הפיצויים על פי הדרישה שיש כאן?

רפי אלול: לא.

דוד טל: גם אדוני השר ישב בישיבה בקרית שמונה.

דוד טל: בישיבה ההיא אמר יועץ ראש הממשלה לנושאים חברתיים, רפי אלול, שיש כבר סכום של כ- 3.5 מיליון ₪, וצריך עוד סכום דומה, ועושים מאמצים לראות איך ניתן להביא אותם.

דוד טל: שאלתי אותו אם הוא מוסמך לומר דברים, והוא אמר שלא, והוא צריך לבדוק, אז נתנו לו פרק זמן של שבוע.

דוד טל: הכסף הזה היה כבר מובטח, ועל זה עוד הוסיפו את הסכום מבנק הפועלים – שזה, כאמור, היה פותר את הבעיה.

דוד טל: אבל, אחרי שהסתבר שבנק הפועלים מוכן לתת את חלקו, החליט שר האוצר למשוך את מה שהממשלה היתה מחויבת לו.

דוד טל: אני מודיע לכם שהממשלה חייבת לפתור את הבעיה הזו.

חיים כץ: שר האוצר לא יודע לקיים.

חיים כץ: הוא משטה בעם.

רפי אלול: כאשר הגעתי לישיבה ההיא בקרית שמונה, ניסיתי להשיג איזשהו סכום שנראה לנו סביר כדי שאנשים יצאו בצורה מכובדת.

רפי אלול: תוך כדי הדיון השגנו סכום מבנק הפועלים, לפני הדיון שהיה בקרית שמונה.

רפי אלול: בנק הפועלים הסכים לתת 2.5 מיליון שקלים, ואמרנו שזה לא מספיק לצורך הכיסוי.

אילן גילאון: מה זה "בצורה מכובדת"?

רפי אלול: התבססנו על ההסכם של העובדים משנת 99.

רפי אלול: מה שקרה הוא ששר האוצר דיבר עם שלמה נחמה, מבנק הפועלים, והסכום עלה ל- 3.5 מיליון שקלים.

רפי אלול: בנק הפועלים הודיע בצורה מפורשת שהוא לא נותן יותר מ- 3.5 מיליון שקלים, ולא כלול בזה סכום של חצי מיליון שקל עבור המשכורות.

רפי אלול: כלומר, בגדול – 4 מיליון שקל.

רפי אלול: אין שום החלטת ממשלה כרגע להוסיף סכום נוסף לתשלום הפיצויים.

רפי אלול: אומר שר האוצר שכל התשלום עבור פיצויים כאלה ואחרים, שיסוכמו, צריכים לבוא על חשבון בנק הפועלים.

סילבן שלום: אני מראש מתנצל על כך שאני צריך לעזוב את הישיבה, אך אחזור מאוחר יותר.

סילבן שלום: אני רוצה לברך, קודם כל, את שר התמ"ס, על ההחלטה הזו של ה- 960 אלף שקל.

סילבן שלום: זה נותן את האפשרות לשלם את המשכורות, קודם כל.

סילבן שלום: העניין הוא שזו החלטה אחת מתוך שורה של החלטות שצריכות להתקבל.

סילבן שלום: יש משכורות מובטחות עד ה- 30 ביוני, ויש לברך את השר על כך.

סילבן שלום: זה לא דבר גדול, אך גם לא צריך להתייחס לזה בזלזול.

סילבן שלום: עכשיו נשאלת השאלה הגדולה.

סילבן שלום: אתה דיברת כאן על האפשרות לקיים את המפעל.

סילבן שלום: העובדים רוצים לקיים את המפעל.

סילבן שלום: מבחינתם, האופציה של פיצויי הפנסיה היא אופציה פחות טובה.

סילבן שלום: אמר מנהל המפעל, שבלי מצב שבו יהיה לו 40 או 50 אחוזי הגנה, הוא לא יכול למכור.

סילבן שלום: עם 15 אחוז הוא לא יכול להחזיק את המפעל.

סילבן שלום: מאחר והוא לא יכול, הוא אמר שההפרש הוא ½ מיליון שקלים לחודש.

סילבן שלום: אמרתי שעדיף לתת את הסכומים האלה לעובדים, לחודש, מאשר לתת את זה למפעל.

סילבן שלום: יכול להיות שיש פה הצעה, אך ההצעה הזו היא לא קבילה.

סילבן שלום: ההצעה של 15 אחוז היא הצעה טובה, אבל אם אומר מנכ"ל המפעל שב- 15 אחוז תוספת הוא לא יכול להחזיק את המפעל, והוא יסגור אותו, אז ההצעה הזו היא לא רלבנטית.

סילבן שלום: לכן, עוברים לשאלת הפיצויים, שלא מתוך רצון.

סילבן שלום: לשאלת הפיצויים.

סילבן שלום: ברור שמדובר במפעל פרטי, וזו בעיה.

סילבן שלום: אני זוכר שהיתה סגירה של מפעל "אתא" , שהיה מפעל פרטי, ולא רצו לתת.

סילבן שלום: אני מבין שהעניין הזה הוא לא פשוט.

סילבן שלום: למפעל הזה יש ייחוד, בראש ובראשונה בגלל המיקום שלו.

סילבן שלום: המיקום הוא בעייתי, בעיקר בזמנים האלה.

סילבן שלום: לקבוע תוכניות הבראה, כפי שהיו במקומות כאלה ואחרים – כל עוד שמדובר בפנסיה תקציבית, אפשר לעשות תוכניות הבראה, במשרדי ממשלה, בחברות, וכדומה, אבל היו גם מצבים אחרים.

סילבן שלום: היו מקרים, בעבר, שאמנם היה מדובר בחברות שבבעלות המדינה, ובתור בעל מניות היא היתה עושה את תוכנית ההבראה.

סילבן שלום: זה שונה מאשר במצב של בעלים פרטיים, זה לא אותו הדבר, אך אי אפשר לומר שרק כאשר ישנה פנסיה תקציבית המדינה נותנת את הדברים.

סילבן שלום: כדי להתקדם צעד אחד קדימה, השאלה היא כזו – האם מישהו איגם את הסכום שהעובדים צריכים לקבל כדי לגמור את העניין הזה?

סילבן שלום: אנחנו לא מדברים על 400 או 500 אחוז, אלא על פיצויים לקבוצה מסוימת, ופנסיה לקבוצה אחרת.

סילבן שלום: יש סכום כזה?

דוד טל: אין סכום.

סילבן שלום: קודם כל, נישאר בשלב הראשוני, כדי לדעת על מה מדברים.

סילבן שלום: יכול שר התמ"ס להתאמץ פעם נוספת, והוא יעשה את זה, וילך וישיג את הכסף מהממשלה, והכסף לא יספיק.

סילבן שלום: אני חושב שהשלב הראשוני הוא לדעת על מה מדברים.

סילבן שלום: אם פתיחת המפעל היא לא אפשרית, כמו שאומר המנכ"ל, הרי שעוברים לשלב הפיצויים והפנסיה.

סילבן שלום: וכאן צריך לדעת על מה מדובר: האם מדובר על 7 מיליון, או על 17 מיליון?

סילבן שלום: בעניין הזה צריכה להיות הסכמה.

סילבן שלום: עשינו הרבה תוכניות הבראה במהלך החיים, גם במסגרת ועדת הכספים וגם במשרד האוצר, אבל צריך לדעת מראש על מה מדברים, ולא להשאיר את העניין פתוח.

סילבן שלום: מה שהייתי מציע הוא שתהיה הסכמה לגבי הסכום, קודם כל.

סילבן שלום: לאחר מכן – שאפשר יהיה למצוא את מקורות המימון.

סילבן שלום: ניתנו 1.6 מיליון שקלים.

סילבן שלום: אמנם הם לא בדיוק ניתנו - -

דוד טל: את זה כבר הבטיח שמעון פרס, וביבי הבטח, וברק.

רן כהן: אני מעביר היום, לקו העימות 30 מיליון שקל לשיפוצים.

סילבן שלום: ה- 1.6 מיליארד שקלים פרוסים על פני שלוש שנים.

סילבן שלום: במקום לעשות דברים בעוד שנה, עושים אותם עכשיו.

סילבן שלום: זו הקדמת עבודות.

סילבן שלום: יש גם הסטה של דברים – במקום לעשות בדרום הארץ, עושים בצפון הארץ.

סילבן שלום: לא מדובר בתוספת תקציב, צריך להבין את זה.

סילבן שלום: כל תוספת התקציב היא, אולי, 400 מיליון שקל.

סילבן שלום: מי שמבין בנתונים יודע על מה אני מדבר.

סילבן שלום: יש בעניין הזה הרבה אחיזת עיניים, אבל זה לא העניין.

סילבן שלום: העניין הוא שגם בזה יש משאבים שאותם אפשר לעשות.

סילבן שלום: צריך למוצא את ההחלטה הסופית לגבי הסכום, וצריך למצוא באמת איזושהי החלטה, שלא תהווה תקדים למקומות אחרים, כי זה באמת יכול להיות בעייתי.

סילבן שלום: המפעל הזה הוא מפעל ייחודי.

סילבן שלום: מדובר ב- 55 עובדים אזרחי ישראל ועוד 10 שאינם אזרחי ישראל.

סילבן שלום: השכר שהם מקבלים הוא שכר מינימום, שכר אפסי.

סילבן שלום: לא מדובר על הוצאה מאד גבוהה, גם אם זה עניין של פנסיה.

סילבן שלום: לכן הייתי מציע למצוא את אותם מקורות.

סילבן שלום: אם יש צורך לדבר עם בנק הפועלים פעם נוספת, אני מוכן להיכנס לעניין הזה.

סילבן שלום: בעניין הזה, שר האוצר צריך ללכת יותר לקראת העניין.

סילבן שלום: כל מה שישולם על דמי אבטלה, הכשרה מקצועית, תשלומי רווחה והבטחת הכנסה – אלה יהיו סכומים לא מועטים לעומת מה שיש כאן.

אחירם כהן: קודם כל, שר האוצר לא נסוג בו משום הבטחה שניתנה.

דוד טל: אני קובע בצורה חד משמעית: שר האוצר נסוג ממה שנאמר לנו על ידי יועץ ראש הממשלה, שהכסף הזה נמצא.

אחירם כהן: שר האוצר לא נסוג משום התחייבות שניתנה למפעל ולבעלי המפעל.

אחירם כהן: היועצים המשפטיים אמרו שבגלל שהמפעל הוא מפעל פרטי, אין שום אפשרות שהם מכירים להעביר את הכספים.

אחירם כהן: הם חזרו והבהירו שאם אנחנו מעבירים את הפיצויים האלה אנחנו חשופים - -

קריאה: הממשלה גרמה לכך שהמפעל ייסגר, והממשלה חייבת לפצות את העובדים האלה.

אחירם כהן: עם כל ההשלכות, שאנו מבינים אותן היטב, גם היועצים המשפטיים וגם אגף התקציבים הבהירו לנו שהחלטה כזו חושפת אותנו לתביעות מכל בעל מפעל פרטי.

אחירם כהן: היום מדובר ב- 3 וחצי מיליון, ובעתיד זה יכול להסתכם במאות מיליונים, אם לא במיליארדים, כי לכל מקום יש את הבעיה העקרונית שלו.

אחירם כהן: במחווה של רצון טוב, בגלל שמדובר בקו עימות ובהתחשב בנסיגה, שר האוצר ביקש משלמה נחמה לקיים את המחויבות, למרות שהיא לא מוחלטת ולא מגובה בהחלטת ממשלה.

שרגא יונה: אם זה כך, אני מבקש שתהיה על כך חקירה משטרתית.

שרגא יונה: מה פתאום?

שרגא יונה: מה הקשר בין שר האוצר לשלמה נחמה?

שרגא יונה: זו מדינת חוק?

רן כהן: לומר לך, ביושר – בנק הפועלים היה צריך לשלם את כל הסכום.

רן כהן: בנק הפועלים הוא הבעלים של המפעל.

אחירם כהן: מכיוון ששר האוצר הבין שאין לנו מחויבות, ושלבנק הפועלים יש מחויבות כזו או אחרת, הוא התקשר לשלמה נחמה, וסיכם אתו את הדברים.

דוד טל: עם כל הכבוד, אני מקווה שאני מדבר בשם כל חבריי הכנסת שיושבים כאן – בית המחוקקים והוועדה הזו סבורים שעל הממשלה לתת מענה ופתרון לדבר הזה.

דוד טל: אם צריך למצוא סעיף תקציבי כזה או אחר, יש לעשות זאת.

דוד טל: כאשר הממשלה רוצה להעביר סכומים לנושאים כאלה ואחרים, היא מעבירה, בעשרות מיליוני שקלים.

דוד טל: בושה.

דוד טל: מדובר ב- 4 מיליון שקל נוספים.

דוד טל: זו היא טיפה בים.

דוד טל: גם מכך הממשלה מתעלמת?

דוד טל: האם צריך לבקש נדבות משלמה נחמה?

דוד טל: איזה מין דבר זה?

דוד טל: יש מחויבות של הממשלה לגבי אזרחי מדינת ישראל.

דוד טל: אם הכל טכני – שהממשלה תמצא את הסעיף התקציבי המתאים כדי להעביר את ה- 4 מיליון שקל.

נחמן יעקב: אמרת שאנחנו אזרחים, אך אנחנו, תושבי קרית שמונה, חיילים.

נחמן יעקב: כבר 18 שנה אנחנו משרתים כחיילים.

רפי אלול: אני רוצה לתקן פה טעות.

רפי אלול: שר האוצר, או כל גורם אחר, לא הבטיח שום סכום כסף.

רפי אלול: היתה הבטחה של השר רן כהן לגבי ה- 960 אלף שקלים האלה, שאותה מסכמים היום, לגבי המשכורות.

רפי אלול: נכון שנכנסנו למשא ומתן כדי לעזור, ולכן היתה פניה לבנק הפועלים.

דוד טל: אני רוצה לתקן אותך, מבחינה כרונולוגית.

דוד טל: שלמה נחמה נכנס לעניין רק ביום חמישי.

דוד טל: אנחנו ישבנו ביום רביעי.

דוד טל: אתה, כיועץ ראש הממשלה לנושאים חברתיים אמרת את הדברים הללו, לגבי ה- 3.5 מיליון שקל.

דוד טל: שלמה נחמה עדיין לא היתה בתמונה, בכלל.

דוד טל: הוא נכנס לתמונה רק ביום חמישי, כאשר היינו בקרית שמונה, בדיון של מליאת הכנסת.

דוד טל: רק אז הודיע שר האוצר ששלמה נחמה מוכן לתת.

דוד טל: ביום רביעי עדיין לא דיברו על שלמה נחמה.

רפי אלול: קודם כל, יש פרוטוקול, ואפשר לבדוק את הדברים.

רפי אלול: כרגע יש 3.5 מיליון שקלים מבנק הפועלים.

רפי אלול: אם אתם שואלים אותי, יש חוסר בעוד 3.5 מיליון שקלים.

רפי אלול: זה עיקר הבעיה.

חיים כץ: בדיון הקודם נאמר לי על ידי רן כהן שאני מדבר לתקשורת, ואין לדברים כיסוי, אז הבאתי אתי את החומר.

חיים כץ: אני חושב שעושים פה טעות.

חיים כץ: העובדים האלה לא יודעים חשבונאות.

חיים כץ: הם לא צריכים להתעסק בכספים האלה בכלל.

חיים כץ: מאחר והנתונים ברורים, הולכים ל "מבטחים" או לכל קופה אחרת, ומבררים כמה יעלה לקנות לעובד את הפנסיה כאילו הוא עבד עד גיל הפרישה, ואז ניתן לדעת מה הסכום, ובכך לסגור את הבעיה.

חיים כץ: שאלו אותי אם זה כך לגבי כל מפעל פרטי, ואני אמרתי שלא.

חיים כץ: "סלילי חולה" זה לא כל מפעל פרטי, ואם יש 5 מיליארד או 4,7 מיליארד בהסכם סודי, שכל עובד שחתם עליו חתם על תצהיר שלא יזהה אותו, ל- 1,500 מדורגי מחקר ברפא"ל, כלומר- 1,500 איש מקבלים 5 מיליארד, אז רן כהן כנציג הממשלה הוא הכתובת לפתור את הבעיה של ה- 10 או 15 מיליון.

חיים כץ: אם מוצאים בקלות סכומים כמו 4,7 מיליארד - -

רן כהן: זה לא שייך אלי, תעביר את זה לשר האוצר.

חיים כץ: אבל אתה היית ואמרת לי שאני אומר את הדברים בשביל התקשורת.

חיים כץ: אתה הכתובת.

אחירם כהן: רפא"ל היא יחידת סמך - -

חיים כץ: רפא"ל היא יחידת סמך, ואנשי קרית שמונה הם לוחמים בגבול.

חיים כץ: מספיק עם החישובים.

חיים כץ: אני לא מבין בכסף, והם לא מבינים בכסף.

חיים כץ: אתם משטים בהם, ושר האוצר יודע יותר טוב מהם איך לרמות אותם.

חיים כץ: הם רוצים את המגיע להם.

חיים כץ: הם רוצים שישלמו לקופת הגמל ושהם יקבלו את הפנסיה שלהם.

חיים כץ: יש 55 עובדים, וצריך לעשות אתם מה שעשו לעובדי התעשייה האווירית, ולתע"ש, לקמ"ג ולרפא"ל, לשק"ם ולעוד כל מיני חברות.

חיים כץ: מדובר במפעל פרטי, שייתכן שהוא בבעלות בנק הפועלים.

חיים כץ: גם הבעלים של בנק הפועלים קיבלו את הבנק במתנה מהמדינה, והם יכולים לשאת עליהם את נטל העניין הזה.

חיים כץ: חבל על ה- 4 מיליון וה- 5 מיליון שקלים.

חיים כץ: כסף לא צריך לעניין אף אחד.

חיים כץ: שייתנו להם תוכנית פרישה, ואחר כך שמשרד העבודה יעשה להם תוכנית השמה, ויתנו להם מקומות עבודה, במקום לשלם להם דמי אבטלה.

חיים כץ: כך יהיה להם בסיס לחיות, ואולי הם לא יצטרכו לרדת מקרית שמונה.

אילן גילאון: נדמה לי שככל שאנחנו מחממים אחד את השני אנחנו גולשים החוצה מתחום הפתרון.

אילן גילאון: הבעיה שלנו היא היום הפתרון.

אילן גילאון: זו בושה וחרפה, כולם הסכימו – שהעובדים הגיעו לכאן.

אילן גילאון: אין מחלוקת בין כל האנשים כאן על כך.

אילן גילאון: אני מקבל את העיקרון הזה גם בדרום, ולא רק בקו עימות, אך ודאי וודאי בקו העימות, שזה בעצם מוצב צבאי.

אילן גילאון: אין כאן רק שאלה של כדאיות כלכלית.

אילן גילאון: לדעתי, לא כדאי יהיה לגמור את העניין הזה, אלא להקפיא את העניין לשנה שלמה, כדי שנושא הפיצויים ייפתר בהדרגה ובהסכמה פרטנית לגבי כל עובד ועובד.

אילן גילאון: יש לפנינו מפעל שפתאום אין לו בעלים.

אילן גילאון: אף אחד הוא לא הבעלים שלו.

אילן גילאון: ממשלת ישראל היא ודאי לא הבעלים שלו.

אילן גילאון: היום אני שומע שגם בנק הפועלים הם לא הבעלים.

אילן גילאון: מי הבעלים?

אילן גילאון: לפי דעתי אנחנו נגלה מי הבעלים.

אילן גילאון: אני לא כל כך מהר ובקלות יכול לקבל את העניין הזה שבהבדל של 15 אחוז לא ניתן יהיה להפעיל את המפעל.

אילן גילאון: זה נראה לי קצת תמוה.

אילן גילאון: אולי הפתרון הוא שהמפעיל לא יישאר אותו מפעיל גם מעכשיו והלאה.

אילן גילאון: אולי מישהו אחר צריך להפעיל את המפעל.

אילן גילאון: המשלם צריך, קודם כל, להתחשבן עם בנק הפועלים, כדי להגיע למצב של שולחן נקי.

אילן גילאון: הוא, מכאן והלאה, צריך להשלים שני דברים: לא רק פיצויי פרישה מכובדים, אלא לתכנן גם מה קורה לגבי תקופת ההמשך.

אילן גילאון: אני שואל את רפי אלול: האם יש למשרד ראש הממשלה תוכנית כוללת לגבי קו העימות ולגבי תעסוקה לאנשים שם, בכלל?

אילן גילאון: אני רוצה לשאול את כבוד השר – מה היא האפשרות שיקרה מה שקרה במפעלים אחרים, שאני יודע שהכנסתם מפעילים אחרים לתוכם, ולו רק כדי להרוויח זמן ולצאת מהעניין בצורה מדורגת?

אילן גילאון: הרי אם עכשיו סוגרים את הסכם הפיצויים, כל האנשים פה יצאו דפוקים.

אילן גילאון: אני בעד הקפאה, תוך הפעלה על ידי גורם אחר.

נסים זאב: לפניי מונח המסמך שכתוב בו: "מחליטים".

נסים זאב: המשמעות היא שישנה החלטה, שהממשלה תעביר 3,5 מיליון ₪ מכספי המדינה.

נסים זאב: הסעיף השני מדבר על ה- 960 אלף ₪.

נסים זאב: זה בנוסף.

נסים זאב: ייתכן מאד ששר האוצר או השרים שהחליטו, חשבו להעביר את הסכומים דרך בנק הפועלים, ולהתנער מאחריותם.

דוד טל: זו הצעת החלטה, לא?

נסים זאב: לא, כתוב: "מחליטים" .

נסים זאב: לא כתוב שזו הצעה.

נסים זאב: יש "מציעים", ואחר כך: "מחליטים", אז אם הם לא מסוגלים להחליט - -

דוד טל: אולי זה לא התקבל?

נסים זאב: אז שלא ייכתב "מחליטים".

דוד טל: זו הפרוצדורה.

נסים זאב: אז זה מטעה.

נסים זאב: אז נאמר שאין להם סמכות להחליט?

נסים זאב: ההחלטה היא רק בידו של שר האוצר?

רן כהן: דרך הניהול של העברת החלטות בממשלה היא ששרים, קבוצת שרים, מעבירה נוסח של החלטה, כאשר בראש הנוסח כתוב: "מחליטים".

רן כהן: כלומר, מציעים לממשלה לאמץ את נוסח ההחלטה.

רן כהן: מאותו רגע שהממשלה מקבלת את זה, זה הופך להיות החלטה.

רן כהן: זה עניין של נוסח פרוצדוראלי.

נסים זאב: אני הבנתי עכשיו, מנציג האוצר, שאין בכלל שום בעיה.

נסים זאב: כל הבעיה היא רק משפטית – איך להעביר.

נסים זאב: הם מוכנים לתת את ה- 3.5 מיליון.

נסים זאב: אני חושב שאנחנו נתייעץ עם איזה יועץ משפטי, שיעזור לנו בקטע הטכני הזה, איך אפשר להעביר.

נסים זאב: אני יודע שמעבירים בניגוד להחלטות ברורות שקיימות ברשויות מסוימות – אם זו הגבלה בתקנים, או בהרבה נושאים.

נסים זאב: יש הרבה צינורות איך להעביר את התקציב.

נסים זאב: אם צריכים להעביר את זה דרך הרשות המקומית, אז מעבירים דרך הרשות המקומית.

נסים זאב: לא חסרות דרכים.

נסים זאב: השאלה היא האם יש נכונות או שאין נכונות.

צבי עגנון: אני אשתדל להיות תמציתי עד כמה שאני יכול, במסגרת הישיבה הזו.

צבי עגנון: הישיבה הזו היתה צריכה להתקיים, לפי דרישתנו, לפני שנה בערך.

צבי עגנון: אז היתה לנו שהות שכל אחד מחברי הכנסת הנכבדים יתנו את דעתם מה עושים עם המפעל.

צבי עגנון: לצערי הרב, עם כל מה שעשינו, לא הצלחנו בכך, והגענו לישיבה הראשונה רק בסוף חודש פברואר, 2000, כאשר כבר היינו על סף הסגירה של 31 למרץ.

צבי עגנון: אז הואילו להיכנס לעניין.

צבי עגנון: היום, כדי לדבר על כל הצעה, את הכסף הזה, של ה- 1,4 מיליון, היינו צריכים לקבל בחודש מרץ, בכדי לכסות את משכורות החודשים אפריל, מאי ויוני.

צבי עגנון: שר התמ"ס, שהשתדל מאד וגם אישר את זה, היה צריך לכסות עם זה רק את משכורת חודש יוני.

צבי עגנון: מאחר והעניין, מבחינת משרדי הממשלה, לא אושר, עד היום, אז פנינו.

צבי עגנון: ביקשתי והתחננתי, וקיבלנו כיסוי של משכורת חודש אפריל, לשלם מהכספים האלה.

צבי עגנון: הבנק היה צריך לתת לנו לחודש יוני.

צבי עגנון: אנחנו בסוף חודש מאי, ואין לנו פרוטה, אף אחד לא רוצה לתת לנו כותנה, דורשים מאתנו כסף מזומן כדי לרכוש חומר גלם.

צבי עגנון: חברת החשמל גובה עשרת אלפים שקל ליום עבודה.

צבי עגנון: אם ננתק את הזרם, נצטרך להביא מומחים מחו"ל כדי להפעיל את המחשבים של כל המכונות.

צבי עגנון: מי יכול להרשות לעצמו דבר כזה?

צבי עגנון: אין לנו כסף לשלם משכורת.

צבי עגנון: כפי שאומר השר, וכפי שהיה הסיכום בכתובים – עד 30 ליוני נקבל, ועד אז נוביל את המפעל.

צבי עגנון: אני שואל: מה אני עושה היום?

צבי עגנון: עם מה אנחנו יוצאים היום?

צבי עגנון: ממה אני קונה חומר גלם?

צבי עגנון: לא רוצים למכור לנו חומר גלם.

צבי עגנון: אין לנו כסף לשלם משכורות.

צבי עגנון: אנחנו יכולים לדבר רק על דבר אחד.

צבי עגנון: אני בין אלה שאומרים שקרית שמונה היא אזור עימות.

צבי עגנון: אנחנו, כדי לקיים את המפעל הזה עוד שנתיים, צריכים 10 מיליון שקל, ונפתור את הבעיה אחר כך, כבר נראה.

צבי עגנון: הצעתי את זה, אבל מתי אנחנו יושבים?

צבי עגנון: ב- 30 למאי, שנת 2000, כאשר אין לי כסף לשלם מחר את משכורות העובדים?

צבי עגנון: זה מאוחר מידי.

צבי עגנון: יש שתי אפשרויות.

צבי עגנון: יש אפשרות שימצאו מקורות מימון לאותן שנתיים, עד שיקומו מפעלים אחרים בקרית שמונה, ויתנו תעסוקה לאותם אנשים שעובדים 35 שנה במפעל הזה, ואין להם מקור תעסוקה אחר.

צבי עגנון: אפשרות שניה – שיתנו מקור למימון פיצויים מוגדלים.

צבי עגנון: שני הדברים לא מקוימים.

צבי עגנון: המקור הכספי שסידר שר האוצר הוא מקור שהיינו בלאו הכי נעזרים בו בכדי לסיים, אחרי מה שהממשלה היתה מעניקה.

מיכאל נודלמן: אתמול היתה ישיבה של הלובי למען קרית שמונה.

מיכאל נודלמן: 30 אחוז מתושבי העיר מתכוונים לעזוב אותה.

מיכאל נודלמן: מה יהיה אם כולם יעזבו ואנשים יהיו מובטלים?

מיכאל נודלמן: מה יהיה עם קרית שמונה?

מיכאל נודלמן: פה מדברים על 10 מיליון שקל?

מיכאל נודלמן: מה המשמעות של זה למדינה?

מיכאל נודלמן: יש עיר, יש בניה, יש מפעלים, יש שני אזורי תעשייה.

מיכאל נודלמן: אני חושב שהמדינה מחויבת לעניין, כי אנשים גרו 18 שנים תחת קטיושות.

מיכאל נודלמן: הם לא אשמים.

קריאות: 18 שנה?

קריאות: יותר מ- 18 שנה.

מיכאל נודלמן: 30 שנה.

מיכאל נודלמן: 4,000 קטיושת ירדו על קרית שמונה.

מיכאל נודלמן: אני חושב שיש מחויבות של הממשלה לפתור את הבעיה.

מיכאל נודלמן: מניסיוני, אני לא מאמין שאי אפשר להעביר כסף.

מיכאל נודלמן: הייתי חבר בוועדת הכספים וראיתי איך מעבירים כספים לא לפי חוק ולא לפי כללים כתובים.

מיכאל נודלמן: מוצאים דרכים איך לעשות את זה.

מיכאל נודלמן: אני חושב שפה, הוועדה, הכנסת והממשלה – חייבים לעשות את פריצת הדרך כדי לעזור לאנשים האלה.

שרגא יונה: דבר ראשון, חשוב שהמפעל יעבוד, כי במצוקה הנוכחית בקרית שמונה, אדם שעובד קושר את עצמו למקום מגוריו, וזה יכול, מבחינה ביטחונית לעזור לכך שאנשים יישארו בעיר.

דוד טל: זה אפשרי, לדעתך?

שרגא יונה: כן, ואסביר גם למה.

שרגא יונה: פרסום הרפורמה המתוכננת עולה 3.5 מיליון שקל.

שרגא יונה: לכך יש כסף, בקלות.

שרגא יונה: אני מדבר על נושא של צד"ל – 66 מיליון דולר.

שרגא יונה: הם לוחמים שפעלו למען מדינת ישראל, אך האם אנחנו היינו נגד המדינה?

שרגא יונה: העבירו את זה, ידעו שזה יהיה.

שרגא יונה: כל הנסיגה היתה אקראית.

דוד טל: אגב, הסכום של 66 מיליון דולר לצד"ל שייך לסעיף תקציבי?

שרגא יונה: כן, יש סעיף תקציבי.

שרגא יונה: מה מטריד אותי?

שרגא יונה: ממה אני חושש?

שרגא יונה: יש בקרבנו דבר חדש, שנקרא פטרוניות.

שרגא יונה: נותנים מחשבים לקרית שמונה, מחלקים ונותנים.

שרגא יונה: תאמינו לי, ואני אומר את זה בשם כולם – אנחנו פשוט יורדים לעפר.

שרגא יונה: אנחנו מתבזים בכל העניין הזה.

שרגא יונה: במקום לתת לאדם להרוויח את לחמו בכבוד, אני מחכה לאותה חבילה של חסד מבנק הפועלים?

שרגא יונה: כדי לסבר את האוזן של הנוכחים – משכורת יומית של עמירם סיוון היא 30 אלף שקל, זה סכום הפיצויים של כל עובד כאן, עבור 35 שנות עבודה.

שרגא יונה: אתם מבינים את האבסורד?

שרגא יונה: אתמול בנק לאומי פרסם את המאזן שלו, ונדמה לי שהרווח הוא 460 או 430 מיליון שקל רווח, מהמינוסים של כולם, וכמעט כולם שמו את כספם בבנק הפועלים.

שרגא יונה: עם מי עושים את החשבון?

שרגא יונה: – עושים את החשבון אתנו.

שרגא יונה: אני אומר דבר אחד – גם ב- 350 אלף ₪ המפעל יעבוד.

שרגא יונה: אנחנו רוצים לעבוד.

שרגא יונה: צבי עגנון יוכל לומר שהוא נכשל, והוא מפנה את מקומו.

שרגא יונה: אנו נחפש מנהל מחליף.

שרגא יונה: נחפש מנהל מפעיל יחד עם משרד התעשייה.

צבי עגנון: בבקשה.

צבי עגנון: אני אתן לך את ההסכמה שלי.

רן כהן: אתם מכריזים על פשיטת רגל?

צבי עגנון: אנחנו לא צריכים להכריז על פשיטת רגל, אנחנו צריכים - -

רן כהן: אני לא יכול להכריז על פשיטת רגל.

שרגא יונה: אני מבקש או הפעלה, או לקחת מ "מבטחים" מקור ולעשות חשבון.

שרגא יונה: אפשר לתת פנסיה.

שרגא יונה: לעובדים האלה, בגילאי 57-60 אין לאן ללכת.

דוד טל: אני רוצה לשאול את נציג ועד העובדים, כדי להגיע למשהו תכליתי: האם מקובל עליכם שנציג ההנהלה, נציג ההסתדרות, הוועד, שר התעשייה והמסחר רן כהן, נציג האוצר, יועץ ראש הממשלה לעניינים חברתיים ואנוכי – נתכנס יחד - -

רן כהן: אני רוצה שתבינו שאני לא מעורב בעניין הפיצויים.

שרגא יונה: ממשלת ישראל חייבת להיות מעורבת בפתרון בעיית העובדים.

רן כהן: אני מעורב בעניין הזה כדי לעשות מאמץ אדיר להציל את המפעל.

רן כהן: עשיתי את זה בכל השלבים שיכולתי.

רן כהן: לדאבוני - -

דוד טל: אני בהחלט מקבל מה שאמר חבר הכנסת חיים כץ, שאנחנו קודם כל חייבים לדעת איפה אנחנו עומדים, ברמה העקרונית, וכמה זה עולה.

דוד טל: צריך להגיע, קודם כל, לאיזושהי הסכמה עם העובדים וההסתדרות לגבי מה מקבלים העובדים.

דוד טל: לאחר הסכמה זו, יש לעשות חשבון ורק לאחר מכן נדע כמה כסף אנחנו צריכים.

הוועד אשר: אני רוצה שכולם יבינו – אנחנו מדברים ומדברים, ובינתיים, בזמן שאנו מדברים, ממשלת ישראל מתעללת בעובדים האלה.

הוועד אשר: אין פתרון למפעל הזה, כך אומרת ממשלת ישראל.

הוועד אשר: האם הממשלה הקימה את המפעל הזה?

הוועד אשר: שלא תהרוס את העובדים האלה, יש להם משפחות.

הוועד אשר: אנשים עבדו 20 או 40 שנה במשמרות, יום ולילה, בשכר מינימום.

הוועד אשר: יש אנשים שעובדים כאן 40 שנה ומשכורתם היא 15 שקל לשעה.

הוועד אשר: אין פתרון למפעל הזה?

הוועד אשר: אנחנו נוכיח שיש.

הוועד אשר: תנו את הנכס הזה לעובדים.

הוועד אשר: לא יצליחו?

הוועד אשר: – ימכרו אותו.

הוועד אשר: לפחות יהיה להם מה לנשום.

הוועד אשר: בלי זה הם לא יוכלו להתקיים.

הוועד אשר: יש להם משפחות.

הוועד אשר: בפעם האחרונה, לפני שנה, אנשים קיבלו פיצויים, כפי שאמר רפי אלול.

הוועד אשר: 4 אנשים כבר התגרשו, היו 4 מקרים של התקפי לב.

הוועד אשר: אתם רוצים להרוס משפחות?

הוועד אשר: מה אתם רוצים לעשות?

הוועד אשר: הרסתם את המפעל בגלל המחדל של עניין היבוא החופשי.

הוועד אשר: טפלו בעובדים.

הוועד אשר: אומרים שהממשלה לא צריכה להתערב בזה.

הוועד אשר: בשביל מה יש ממשלה?

הוועד אשר: לעשירים?

הוועד אשר: שר האוצר חייב להתערב פה, ולפתור את הבעיה של העובדים, אנחנו אזרחי מדינת ישראל.

הוועד אשר: כולכם קיבלתם מכתב, תתייחסו לזה.

חיים בוטבול: אני מניח שהשר רן כהן עשה את המאמץ והביא לנו את הכסף בשביל לעבוד לפחות את החודש האחרון, כדי שלא נהיה מובטלים.

חיים בוטבול: אנחנו כבר מובטלים מזה שבועיים.

חיים בוטבול: אני מקווה שממחר יהיה כסף, ושהנהלת המפעל תביא חומר, ושנוכל לפחות לא להרגיש מובטלים.

יונה שרגא: לי יש הרגשה שמחר אתה בא למפעל ומוצא חושך.

יום טוב עמר: אתה סוגר את המפעל?

יום טוב עמר: אתה לא שולח מכתבי פיטורין.

יום טוב עמר: אתה סוגר.

רן כהן: אני סוגר את המפעל?

יום טוב עמר: הוא אישר לך כסף לשלושה חודשים.

צבי עגנון: איפה הכסף?

יום טוב עמר: הוא יעביר היום, הוא אמר לך.

צבי עגנון: אם הוא מעביר היום – אז מחר יהיה.

חיים בוטבול: מה שרציתי לומר הוא שלפחות עד סוף המפעל, נגמור ונסגור אותו ביחד.

חיים בוטבול: בכבוד אנחנו רוצים לגמור.

חיים בוטבול: עבדנו פה 37 שנים.

יום טוב עמר: הנסיעה מהצפון לפה היא לא קלה, עם כל המצב שם.

יום טוב עמר: אני רוצה לומר לכם שאנחנו יותר מצד"ל.

יום טוב עמר: מתוך 48 שעות, 30 שעות אנחנו מבלים במקלטים.

יום טוב עמר: אנחנו כל הזמן במקלטים.

יום טוב עמר: הילדים במדינת ישראל חגגו את יום העצמאות?

יום טוב עמר: – אצלנו לא חגגו.

יום טוב עמר: כאשר הילדים במדינת ישראל חגגו את ל"ג בעומר – הילדים שלנו לא חגגו.

יום טוב עמר: הם ישבו במקלטים.

יום טוב עמר: אנשי צד"ל עוד חגגו, אנחנו עדיין לא חגגנו, אנחנו כל הזמן במקלטים.

יום טוב עמר: ממשלת ישראל, עם שר האוצר, עוד בתקופה של אריק שרון, החליטה על מדיניות חשיפה.

יום טוב עמר: זה מה שהביא למצב הזה של המפעל.

יום טוב עמר: המפעל הזה היה המפעל הכי רווחי במדינת ישראל.

יום טוב עמר: הכל היה לנו.

קריאה: הכל נגנב, הכל נגנב.

קריאה: צריך להקים ועדת חקירה על זה.

קריאה: איפה הכסף?

יום טוב עמר: המפעל היה מפעל לתפארת.

יום טוב עמר: אני עובד שם מינואר 61, מגיל 15.

יום טוב עמר: ממשלת ישראל היא שגרמה לזה שיימכר הכל בגלל מדיניות החשיפה.

יום טוב עמר: המפעל שייך לבנק הפועלים, זה בדוק.

יום טוב עמר: יש לנו את המסמכים, ונגלה אותם כשיהיה צורך.

יום טוב עמר: הכל שייך לבנק הפועלים, שקנה את המפעל הזה.

יום טוב עמר: החשיפה שהחליטה עליה ממשלת ישראל, ונתנה פרנסה לאויבים שלנו – לירדן, לעזה, לטול-כרם, לטייבה – היא הבעיה.

יום טוב עמר: יש לי ילדים קטנים ונכדים, ואני לא יכול להתפרנס בכבוד.

יום טוב עמר: כמה הן המשכורות?

יום טוב עמר: השכר הכי גבוה, לעובד עם ותק של 40 שנה, הוא 15 שקל לשעה.

יום טוב עמר: ממשלת ישראל צריכה להזרים כסף למפעל הזה, כי היא סגרה אותו.

יהודה יעיש: אני רוצה לברך את רן כהן על כך שהוא אמר היום בישיבה שצריך לפתוח את המפעל.

יהודה יעיש: ההחלטה הזו היתה צריכה כבר להתקבל כבר בישיבה הראשונה שבה היינו אצלו, כאשר הוא נתן את ההארכה של השלושה חודשים, כדי לבחון את הדרך להמשיך להפעיל את המפעל.

יהודה יעיש: העובדים האלה לא אשמים.

יהודה יעיש: ב- 91 החליטו על חשיפה במדינת ישראל, וחיסלו בכך כל מקום עבודה.

יהודה יעיש: העובדים האלה, כפי שאני מכיר אותם, נתנו את כל חייהם במפעל הזה.

יהודה יעיש: גם אם מחר תתנו להם מחר את הפיצויים הכי גבוהים שיכולים להיות, והם יישארו בלי עבודה – אבד עליהם עולמם.

יהודה יעיש: כאשר ועדת העבודה באה לקרית שמונה חשבתי שהיא באה כדי לתת ברכה, כדי שאנשים ימשיכו לעבוד.

יהודה יעיש: הם רוצים רק לעבוד, הם רוצים רק לחיות.

יהודה יעיש: הם לא רוצים דבר נוסף.

יהודה יעיש: אם המפעל עובד, הם ייצרו.

יהודה יעיש: אמרתי גם בישיבה הקודמת – בושה למדינת ישראל שלא יהיה לה מפעל אחד לייצור חוטים.

יהודה יעיש: יש קשיים בתשלום הפיצויים, והעובדים רוצים לעבוד.

יהודה יעיש: הממשלה מחויבת להזרים כסף ולהפעיל את המפעל הזה, ממחר בבוקר.

יהודה יעיש: אני אומר בפרוש: דע לך שהמעשים הגדולים שהממשלה הזו יכולה לעשות, זה להחיות את העצמות של המפעל הזה, ולא לגרום לכך שהעובדים האלה יסתובבו בלי מעש.

יהודה יעיש: אני אומר לכם – אם היום, ועדת העבודה של הכנסת תחליט שהיא פונה לאחראים באוצר, בממשלה, כדי לפתוח את המפעל מחר בבוקר, אני מאמין שלהחלטה כזו תהיינה הרבה אוזניים כרויות כדי לבצע אותה, וגם ניתן לתושבים של קרית שמונה קצת תקווה, שקרית שמונה חוזרת לחיים.

יהודה יעיש: היא צריכה לחזור לחיים, כי זה הגבול שיגשר את מדינת ישראל ללבנון ולסוריה.

יהודה יעיש: אני אומר לכם בפירוש: לעובדים האלה אין תביעה לפיצויים.

יהודה יעיש: הם רוצים לעבוד, והעבודה יכולה להיות במפעל הזה.

יהודה יעיש: אני פונה אל אלה שהציעו פנסיות.

יהודה יעיש: אני יודע מה זה פנסיה, כאשר אדם מקבל לפי האחוזים שהוא עובד.

יהודה יעיש: עובד שעבד 15 שנים יקבל 30 אחוז משכרו.

יהודה יעיש: זה לא כל כך פשוט.

יהודה יעיש: לא מחלקים סתם כסף.

יהודה יעיש: זה לא פנסיה תקציבית, זו פנסיה צוברת, ומדובר בסכומים קטנים.

יהודה יעיש: אני אומר לשר התמ"ס- לך עם העניין הזה, וכל העובדים ילכו אתך, לפתוח את המפעל מחר בבוקר.

יוסי כהן: אני, קודם כל, מברך על כך שהזמנתם אותנו לפה, עם כל העובדים.

יוסי כהן: שנית, אני חושב ששר הביטחון היה צריך להיות פה, מפני שמדובר פה ב- 33 שנות שירות סדיר, של כל התושבים בעיר.

יוסי כהן: שנית- אנחנו לא נוסעים חזרה בלי פתרון.

יוסי כהן: אנחנו נשארים פה.

יוסי כהן: אני לא יודע מה יהיה מחר או מחרתיים.

רן כהן: אני רוצה לחזור לדבר אחד בלבד מתוך מה שאמרתי קודם.

רן כהן: אומר חד משמעית, בפעם החמישית – אם המפעל יופעל בתנאים שבהם הזכרתי, וניתן יהיה לקיים אותו בתנאים שהזכרתי, אני מתחייב פה בעצמי להפיץ את כל התוצרת שלו לכל יחידות הטקסטיל.

רן כהן: אני אעשה זאת כל עוד המפעל עובד.

רן כהן: אני מתחייב לכך.

רן כהן: אני לא יכול לקחת מידי ההנהלה ומידי העובדים את ניהול המפעל.

רן כהן: דבר שני, דעתי האישית היא שלמפעל הזה הממשלה אחראית, למרות שהוא מפעל פרטי, משום שהממשלה, בשנת 98, פתחה את השוק לחשיפה, שהורידה את מחירי החוטים במדינת ישראל בצורה מאד משמעותית.

רן כהן: היה סקטור עצום שהרוויח מהחשיפה, והמפעל הזה ניזוק מהחשיפה.

רן כהן: מאחר וההחלטה הזו היא החלטה ממשלתית, יש גם אחריות ממשלתית.

רן כהן: עם זאת, בואו לא נאבד את הצפון.

רן כהן: עם כל הכבוד, למפעל הזה, כמו לכל מפעל – יש בעלים.

רן כהן: אל תשכחו דבר אחד,

רן כהן: שבצד האחריות של הממשלה, בגין מה שאמרתי – יש בעלים למפעל.

רן כהן: המשלה צריכה להיות מעורכת בעניין, ולכן הבאתי את ההצעה, יחד עם השר חיים רמון, לישיבת הממשלה.

רן כהן: אני חושב שבדין ובצדק, הממשלה צריכה לקחת חלק בפתרון.

רן כהן: עם זאת, עם כל הכבוד, למפעל הזה יש בעלים, והבעלים חייב להיות השותף הראשי בעניין של פיצויי הפיטורין, וכל מה שקורה במפעל, ואתם לא צריכים להיות פריירים של אף אחד.

רן כהן: הגיעו אלי כבר כל מיני הנהלות של מפעלים, ששלחו אלי קודם את העובדים, ואני נעניתי בגלל העובדים ושילמתי לבעלים כדי להציל את העובדים.

רן כהן: בסופו של דבר ההנהלות נשארו בצד.

רן כהן: זה לא יקרה יותר.

רן כהן: אני בוגר "ניו הורייזן", ועכשיו, לצערי, אני גם בוגר של "לבידי אשקלון".

רן כהן: אני לא מתכוון לוותר לאף הנהלה על האחריות שלה, וגם לא לממשלה.

רן כהן: בשותפות הזו יישבו הגורמים שאחראים על העניין הזה, וייקחו חלק בפתרון.

רן כהן: דבר שלישי, אני יכול לבשר לכם, שבמהלך הישיבה הזו, קיימנו משאל טלפוני בין כל השרים של ועדת השרים לכלכלה, לגבי ההצעה שלי, לתת שתי משכורות בגין שני החודשים האלה.

רן כהן: ההצעה הזו אושרה, והמשכורות ישנן.

רן כהן: מחר תקבלו את הכסף.

רן כהן: המשכורות תהיינה, ואני מקווה שזה נעשה בתנאים שבהם המפעל עובד – עד סוף יוני, והמשכורות התקבלו לעובדים בגין העבודה.

רן כהן: משרד התעשייה והמסחר יעביר את הכסף בגין החודשים מאי יוני.

דוד טל: אני רוצה לסכם.

דוד טל: הודעת הסיכום של ועדת העבודה והרווחה היא: הוועדה קוראת לממשלה ולהנהלת המפעל להיכנס למשא ומתן עם עובדי "סלילי חולה" כדי לקבוע את רמות הפנסיה ואת פיצויי הפרישה הנאותים לעובדים.

דוד טל: מדינת ישראל לא יכולה להתעלם ממצבו הכלכלי של המפעל, וכממשלה, הממשלה חייבת לתת מענה.

דוד טל: הוספתי לסיכום את דבריו של השר רן כהן: ועדת העבודה והרווחה רואה בממשלה אחראית להקדמת החשיפה בשוק החוטים, וככזאת שגרמה לקריסת המפעל.

דוד טל: אשר על כן, על הממשלה לתת פתרונות לעובדי "סלילי חולה".

דוד טל: אני מודה לכולכם, הישיבה נעולה.