ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 15, פרוטוקול מספר 129, 2000-05-30 09:30

איוב קרא: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה, ומברך את כל מי שהגיע.

איוב קרא: צר לי שנציגי העמותה לא נמצאים פה.

איוב קרא: מאחר ונושא העיוורים הוא נושא רגיש וחשוב אנחנו נקיים את הדיון בלעדיהם.

איוב קרא: הייתי רוצה לשמוע קודם כל ממשרד העבודה והרווחה על הטענות והמענות, בעקבות המכתב, שוודאי הועבר אליכם.

יוסי קורסיה: במדינת ישראל יש כ- 17 אלף בעלי תעודת עיוור.

יוסי קורסיה: ההגדרה של אדם עיוור היא – אדם שלא מסוגל למנות אצבעות כף יד ממרחק 3 מטרים.

יוסי קורסיה: הוא מוגדר כאדם עיוור, בדומה להגדרה הבינלאומית של אונסק"ו, שאנחנו מחוברים אליה.

יוסי קורסיה: ההגדרה היא פוליטית –כלכלית.

יוסי קורסיה: היא יכולה להתרחב או להצטמצם.

יוסי קורסיה: בארצות הברית ההגדרה קצת יותר רחבה.

יוסי קורסיה: אנחנו מעניקים תעודת עיוור על פי מבחנים אובייקטיבים של רופאים מיוחדים שאנחנו מעסיקים.

יוסי קורסיה: אם שמוגדר כנכה יש לו אחוזי נכות רפואיים או של 90 אחוז או 100 אחוז.

יוסי קורסיה: אם הוא בדרגת לקות גבוהה, ומגיע ל- 100 אחוז, ואם הוא בקצה השני, אז ב- 90 אחוז.

איוב קרא: למה על פי הטענה של העמותה הוא לא מגודר כנכה אלא כמוגבל?

יוסי קורסיה: את זה אני לא יודע, ואני חושב שזו טענה לא כל כך מדויקת.

יוסי קורסיה: השירות לעיוור מקיים שבעה תחומי פעילות כדי לטפל ולשקם את אוכלוסיית העיוורים.

יוסי קורסיה: פרט לחלוקת תעודת עיוור ובדיקות אנחנו מעניקים שירותי איתור אוכלוסיות.

יוסי קורסיה: אנו מנסים להגיע לכל אדם שיש לו את הלקות.

יוסי קורסיה: אני חושב ש- 95 אחוז מן האוכלוסייה הזו מתפקדת בשירות לעיוור.

יוסי קורסיה: אולי יש עיוורים מהמאיון התחתון או העליון שלא מגיעים אלינו.

יוסי קורסיה: אנו משרתים את כל האוכלוסייה במדינת ישראל: ערבים, יהודים, בדואים.

יוסי קורסיה: השירות שלנו ניתן ברובו באמצעות המחלקה לשירותים חברתיים שברשות המקומית.

יוסי קורסיה: חלק מהשירותים ניתנים באופן ישיר ללקוחות.

יוסי קורסיה: השירות הוא אוניברסלי, בעצם.

יוסי קורסיה: הוא לא מבחין בין עשיר לעני, בין אחר למקומי.

יוסי קורסיה: התחום השני שאנו עוסקים בו – שירותים מיוחדים לילדים.

יוסי קורסיה: לא אפרט כל דבר.

יוסי קורסיה: תחום נוסף זו הדרכה שיקומית.

יוסי קורסיה: זו פעילות שנועדה להדריך כל אדם עיוור בניידות ובהתמצאות, החל ממשק בית, שמירה על הופעה וגילוח, וכל מה שקשור לתפקוד אישי.

יוסי קורסיה: זה שירות שניתן לכל אדם, בכל מקום בו הוא נימצא.

יוסי קורסיה: תחום נוסף הוא תחום התעסוקה, שהוא באמת התחום הקשה ביותר.

יוסי קורסיה: הוא כולל מתן מקצוע וחיפוש מקום עבודה.

יוסי קורסיה: אלה הם שני תחומים קשים.

יוסי קורסיה: כאן אנחנו עושים עבודה קשה ביותר.

יוסי קורסיה: המעסיקים לא תמיד יודעים מה עיוור מסוגל לעשות.

יוסי קורסיה: יש צורך להביא אותם לפתיחות מסוימת, ולהכרה שעיוור יכול לעבוד, לייצר ולהפעיל מחשבים.

יוסי קורסיה: נכון להיום לומדים באוניברסיטאות למעלה מ- 200 סטודנטים.

יוסי קורסיה: אנחנו מאפשרים, בעזרת ארגונים שונים – כולל הביטוח הלאומי, לצייד כל אדם, כל סטודנט, בעמדת מחשב.

יוסי קורסיה: יש מחשבים מיוחדים עם מתקנים, שמאפשרים לעיוור להפעיל מחשב, בברייל או בקול או בהגדלה.

יוסי קורסיה: עמדה כזו היא יקרה, ומגיעה עד 100 אלף שקל לעמדת עיוור מוחלט.

יוסי קורסיה: גם לכל אדם עובד שצריך מחשב – אנו מציידים אותו בעמדת מחשב – גם לסטודנט וגם לעובד.

יוסי קורסיה: הנושא של התעסוקה הוא קשה מאד.

יוסי קורסיה: בשנים האחרונות היו לנו כמה יוזמות עם הנציבות.

יוסי קורסיה: בכל פעם אנחנו מנסים לפרוץ איזושהי נישה, איזושהי דרך.

יוסי קורסיה: הנציבות עזרה לנו, ופתחנו ערוץ מיוחד.

יוסי קורסיה: הם אפשרו לנו להעסיק עיוורים בתור פקידי ארכיב.

יוסי קורסיה: כאשר אני אומר "עיוורים" אני מתכוון גם לחלק שמסוגל לראות, עם עזרים.

יוסי קורסיה: הנציבות נתנה לנו אופציה להעסיק אותנו כפקידי ארכיב.

יוסי קורסיה: יחד עם זה יש הרבה אחרים שאין לנו אופציות עבורם.

יוסי קורסיה: אנחנו מתחילים קורס מיוחד לעיסוי רפואי ב "וינגייט", כדי לתת מענה לעיוורים מוחלטים.

יוסי קורסיה: הבוגרים מצאו מקומות עבודה.

יוסי קורסיה: סידרנו להם מקומות עבודה, אם כעצמאיים ואם במקומות עבודה כמו בתי אבות, מעונות למפגרים, וכן הלאה.

יוסי קורסיה: כאן צריך לעשות עוד הרבה עבודה.

אילן גילאון: הייתי רוצה לדעת נתונים.

יוסי קורסיה: מספר האנשים בגילאי העבודה, מגיל 18 עד גיל 65 הוא 5,000.

יוסי קורסיה: מספר העובדים בשוק החופשי- כאלף.

יוסי קורסיה: מספר העובדים במפעלים מוגנים – 950.

יוסי קורסיה: היכולת שלנו לשים בעבודה בשנה היא כ- 130.

יוסי קורסיה: אנחנו מעסיקים כחמישה עובדים בכל הארץ, שמועסקים בהשמה בוררת.

יוסי קורסיה: מובן שאנחנו מפעילים גם טכניקות וסדנאות כדי להעביר את האחריות לאדם העיוור.

יוסי קורסיה: אנחנו מצפים שהוא, בכוחות עצמו, ימצא לעצמו מקום עבודה.

יוסי קורסיה: כמובן שזה קורה, במיוחד עם אקדמאים.

יוסי קורסיה: האבטלה בקרב העיוורים היא גדולה, אם כי היתה יוזמה של רן כהן בנושא של תעסוקה והוא אמר שמצבנו טוב, יחסית לכלל האוכלוסייה.

יוסי קורסיה: כמובן שהיינו רוצים להגיע לאחוז תעסוקה גבוה יותר.

אילן גילאון: מצבך לא טוב, מצבך גרוע.

יוסי קורסיה: בוודאי.

יוסי קורסיה: גם אני סבור כך.

יוסי קורסיה: היינו רוצים להגיע לתעסוקה גבוהה יותר.

יוסי קורסיה: שירותים נוספים שאנחנו נותנים הם שירותים לשעות הפנאי, כמו מועדונים.

יוסי קורסיה: אנחנו לא מספקים את כל הביקוש.

יוסי קורסיה: בכל מקום התקציב הוא קטן.

יוסי קורסיה: אנחנו מעסיקים 22 מועדונים בכל הארץ, הקולטים 680 עיוורים.

יוסי קורסיה: יש לנו עוד הרבה עיוורים שרוצים להצטרף למועדונים, אך אין לנו תקציב לכך.

יוסי קורסיה: יש לנו סט של שירותים חומריים שמוענקים לאדם העיוור.

יוסי קורסיה: חלקם – באופן ישיר, על ידי השירות לעיוור, וחלקם באופן עקיף, על ידי ארגונים.

יוסי קורסיה: כמו למשל – הנחות בארנונה, הנחות בתחבורה ציבורית.

יוסי קורסיה: כל חברות התחבורה הציבוריות ורכבת ישראל מעניקות הנחות כאלה ואחרות לעיוורים.

יוסי קורסיה: עיוור פטור מדמי נסיעה בתוך העיר.

יוסי קורסיה: בנסיעה בינעירונית הוא משלם 50 אחוז.

יוסי קורסיה: ניתנת גם הנחה של 50 אחוז למלווה.

יוסי קורסיה: עיוור, מרגע שהוא מתחיל לחיות, הוא צריך אביזר שיקומי- כלב נחייה, מקל, מכונת ברייל, רשם קול.

יוסי קורסיה: כל פעולה כמעט דורשת מכשיר עזר.

יוסי קורסיה: הפריטים האלה יקרים ומיוצרים בסדרות קטנות.

יוסי קורסיה: הם מיובאים בדרך כלל מחו"ל ואנו נדרשים לסבסד אותם כדי לאפשר לאדם לרכוש אותם.

יוסי קורסיה: אנו מסבסדים אותם ברמות שונות, ממאה אחוז עד 50 אחוז.

יוסי קורסיה: שעון ברייל, למשל, מסובסד ב- 50 אחוז, וכן הלאה.

יוסי קורסיה: החיים יקרים לעיוור יותר מאשר לאדם אחר.

יוסי קורסיה: שעון ברייל עולה כ- 500 שקלים, ואנו מסבסדים ב- 50 אחוז.

אילן גילאון: בזמנו היו עבודות קלאסיות של עיוורים, למשל – מרכזנים.

אילן גילאון: התפקידים האלה פשוט נעלמו.

יוסי קורסיה: זה נכון.

יוסי קורסיה: המרכזיות הולכות ונעלמות עם ההתקדמות בפיתוחים הטכנולוגיים.

יוסי קורסיה: יש לנו בעיה בתעסוקת עיוורים, עם העיוורים המוחלטים, שנפלטים מהמרכזיות.

יוסי קורסיה: הטכנולוגיה עוזרת לנו מצד אחד, בפיתוחים חדשים, אך היא יכולה להיות לנו גם לרועץ, כאשר מרכזיות נסגרות.

יוסי קורסיה: יש לנו בעיה בתעסוקת עיוורים של עיוורים מוחלטים שנפלטים מהמרכזיות.

יוסי קורסיה: הנציבות אכן עזרה לנו בקליטת ארכיבאים לקויי ראיה.

יוסי קורסיה: אנחנו בבעיה לגבי עיוורים מוחלטים חסרי השכלה או בעלי השכלה נמוכה.

יוסי קורסיה: אנו מנסים למצוא להם תפקידים, ואחד הענפים שפיתחנו הוא ענף העיסוי הרפואי.

יוסי קורסיה: הענף עובד כמעט בכל העולם המזרחי, באירופה, בשוודיה, צרפת ומדינות אחרות.

יוסי קורסיה: פתחנו קורס ב"וינגייט".

יוסי קורסיה: יש לנו בעיה, ואולי תוכלו לעזור לנו.

יוסי קורסיה: אנחנו מנסים להביא את המקצוע הזה להכרה, ולא מצליחים שיכירו לנו במקצוע.

יוסי קורסיה: פתחנו את הענף בעקבות יוזמה של משרד הבריאות.

איוב קרא: מה הבעיה להציג את זה לממשלה?

יחזקאל בקל: עבדנו עם משרד הבריאות בעניין הזה, אך לצערנו, הפרופסור שעבדנו אתו, נפטר.

יוסי קורסיה: פתחנו קורס אחד ב "וינגייט", למרות שאין הכרה לעניין.

יוסי קורסיה: זה לא פשוט.

אילן גילאון: אין הכרה במקצוע מעסה?

יוסי קורסיה: מקבלים תעודה, אך זה לא עיסוק מוכר.

יוסי קורסיה: יש להם עבודה.

יוסי קורסיה: יזמנו כמה דברים.

יוסי קורסיה: קודם כל – הם עובדים כעצמאיים, בבתי מלון.

יוסי קורסיה: אנחנו מנסים לפתח רעיון חדש והוא הרפיה במקומות עבודה, לפקידים.

יוסי קורסיה: מכרנו את רעיון למשרד לביטחון פנים, שהמעסה ייכנס לחדר פה יושבים הפקידים, וייתן עיסוי של עשר דקות.

יוסי קורסיה: יש ביקוש לזה, ואם זה יתפתח יהיו מקומות עבודה לבוגרים.

יוסי קורסיה: רובם מתפרנסים מהעיסוק הזה, ואני מדבר על בוגרי המחזור הראשון, 16 איש.

יוסי קורסיה: עכשיו פועל המחזור השני.

יוסי קורסיה: אנחנו נותנים להם קורס ביזמות עסקית, כדי שיהיו להם כישורים נוספים למצוא מקום עבודה.

יוסי קורסיה: יש לזכור שהשוק קשה והבורות בקרב החברה בנושא עיוורון ועיוורים היא רבה.

יוסי קורסיה: המאבק שלנו קשה, ואנו עובדים בשיתוף פעולה עם המרכז לעיוור ועם כל העמותות שקיימות בשטח.

יוסי קורסיה: פועלות בשטח כשבעים עמותות וארגונים ציבוריים בנושא של שיקום עיוורים.

יוסי קורסיה: הדרך עוד ארוכה.

איוב קרא: הייתי רוצה התייחסות של נציגי הביטוח הלאומי למכתב שנשלח.

הרצל מוכתר: האם תוכל לומר לנו, בבקשה, על איזה מכתב מדובר?

איוב קרא: אני מצטער שלא קיבלתם אותו.

איוב קרא: יעבירו לכם אותו עכשיו.

הרצל מוכתר: אני לא מבין, כי אנחנו דרשנו את כינוס הוועדה, מיושב הראש דוד טל, ולכן התפלאתי כאשר אמרת שזה לא מ "הגשמה".

איוב קרא: הדיון של היום הוא ביוזמת העמותה "הגשמה".

איוב קרא: לגבי סעיף מספר 1 – "טיפול בקצבת הנכות ליחיד, עד לכדי השוואתה לשכר המינימום הנהוג ו/או המקובל במשק".

איוב קרא: מה יש לביטוח הלאומי לומר?

יחזקאל בקל: הנושא של קצבת יחיד בנכות כללית, להזכיר לכם, הוא בסכום של 1,698 שקלים.

איוב קרא: אני יודע שהיתה פה החלטה.

יחזקאל בקל: היתה הצעת חוק של חבר הכנסת סילבן שלום להגדיל את זה.

יחזקאל בקל: אני לא אומר שאנחנו מרוצים מהנושא הזה של גובה הקצבה.

יחזקאל בקל: זה עניין של שנים שיש ניסיונות להגדיל את גובה הקצבה.

יחזקאל בקל: אם אתם זוכרים, שביתת הנכים האחרונה התחילה בדרישה להגדיל את הקצבה.

איוב קרא: גם היה סיכום להעלות את זה.

יחזקאל בקל: לא נכון.

יחזקאל בקל: מה שהיה כאן זו הצעת חוק של חבר הכנסת סילבן שלום.

איוב קרא: ומעבר לכך – היה סיכום בממשלה.

יחזקאל בקל: לא את הקצבה הזו, אלא הגדלנו תשלומים לנכים קשים בסכומים אחרים: ניידות, שירותים מיוחדים.

אילן גילאון: היתה החלטה של הממשלה שלהסכם הנכים יצורפו גם עיוורים.

רוני ארד: הם מקבלים השנה 10 מיליון שקל.

יזחקאל בקל: השאלה הראשונה שהועלתה כאן היא הגדלת קצבת הנכות.

יזחקאל בקל: התשובה היא כזו – עד עכשיו, הממשלה לא חשבה שאפשר להגדיל את קצבאות הנכות, משום שמדובר בסכומים מאד גדולים.

יזחקאל בקל: אנחנו מדברים על 130 אלף נכים, ועוד 120 אלף מקבלי הבטחת הכנסה- הקצבה המינימלית למחיה, שהיא האבן היסודית של תשלום בביטוח הלאומי לקבוצות חדשות.

יזחקאל בקל: מה שצריך, לדעתי, לעשות הוא לחכות ולראות.

יזחקאל בקל: יש הצעת חוק פרטית, שעברה קריאה ראשונה, של חבר הכנסת סילבן שלום, שמציעה להעלות את הקצבה מ- 25 אחוז ל- 35 אחוז מתוך השכר הממוצע.

יזחקאל בקל: הממשלה מתנגדת, לדעתי.

יזחקאל בקל: אם זה יעבור, זה באמת הישג גדול מאד, וזה ישפר את מצבם של כל הנכים.

יזחקאל בקל: אגב, קצבת יחיד היא 1,668 ₪, אך אם יש בן זוג ושני ילדים שתלויים בנכה, זה מגיע ל- 3,906 ₪, וזה כבר יותר משכר המינימום.

יזחקאל בקל: כלומר, הבעיה היא אצל היחיד, אשר אצל כל הנכים הקצבה היא יחסית נמוכה.

יזחקאל בקל: זה לא נושא שהביטוח הלאומי יכול לפתור אותו כרגע.

יזחקאל בקל: אם החוק הזה יעבור, ותהיה הגדלה של 10 אחוז, במקום 25 אחוז מהשכר הממוצע זה יהיה 35 אחוז – זה משמעותי מאד, ואני חושב שזה יהיה שלב ראשון בקידום הנושא.

יזחקאל בקל: בעתיד צריך להמשיך ולהיאבק, ולהגיע, אולי, בסופו של דבר, לשכר המינימום.

יזחקאל בקל: אני לא רוצה להיכנס לבעייתיות של תשלום קצבאות ושכר מינימום.

יזחקאל בקל: יש טענות שזה פוגע במוטיבציה של הנכה לחזור לעבודה.

יזחקאל בקל: זה נושא אחר ולא נתייחס אליו כרגע.

איוב קרא: אם נכה מקבל קצבה, הוא זכאי גם להשלמת הכנסה, אם הוא לא עובד?

יחזקאל בקל: היום קצבת הנכות היא כמו הבטחת הכנסה והשיעור לא מוגדל.

יחזקאל בקל: אדם שמקבל הבטחת הכנסה מקבל בשנתיים הראשונות פחות ממה שנכה מקבל.

יחזקאל בקל: זה משתווה לנכה רק בתום שנתיים.

אילן גילאון: עיוור מקבל אותו הדבר כמו נכה 100 אחוז?

יחקאל בקל: זו הנקודה אליה רציתי להגיע.

יחקאל בקל: בסעיף השני כתוב: "הכרת העיוור במוסד לביטוח לאומי כנכה ולא כמוגבל" .

יחקאל בקל: אני מבין זאת כך: היום העיוור מקבל נכות רפואית בשיעור של בין 90 אחוז ל- 100 אחוז, תלוי אם הוא עיוור מוחלט או שיש לו שרידי ראייה.

יחקאל בקל: הנכות הזו היא מאד גבוהה, והיא קשה מאד מבחינה רפואית.

יחקאל בקל: בחוק נכות כללית, בביטוח נכות, אין הבחנה של מחלות.

יחקאל בקל: זאת אומרת – את החוק לא מעניין מאיזה צירופי ליקויים האדם צובר את האחוזים.

יחקאל בקל: הכלל אומר כך – אם למישהו יש 40 אחוז ליקויים רפואיים, ולא חשוב מאיזו מחלה, אם כתוצאה מהליקויים האלה הוא לא יכול לעבוד – הוא יכול להיות נכה.

יחקאל בקל: המילה נכה אמנם לא מופיעה, אלא נאמר "איבד את כושרו להשתכר", ואז זה יכול להיות בשיעור של 100 אחוז או 75 אחוז.

יחקאל בקל: כלומר, האובדן יכול להיות מלא.

יחקאל בקל: אתן דוגמה.

יחקאל בקל: נניח שלאדם יש לו פגיעת ראש, שפוגעת ביכולת השכלית שלו, והיום עיקר העבודה היא בשימוש בראש.

יחקאל בקל: אדם יכול לעבוד על מחשב ולהרוויח סכומים יפים, גם אם הוא נכה קטוע שתי רגליים, למשל.

יחקאל בקל: בכלל, היום, בטכנולוגיות החדשות, אין שום בעיה.

יחקאל בקל: יש לנו היום עובדים מצוינים בביטוח הלאומי, שעושים עבודה מצוינת, והם בכיסאות גלגלים.

יחקאל בקל: אנחנו לא נותנים קצבה אוטומטית לכל פגיעה או לקות.

יחקאל בקל: עיוור, בדרך כלל, אם הוא אינו מוצא עבודה, הוא מוגדר כנכה.

יחקאל בקל: אין בעיה עם זה.

יחקאל בקל: הבעיה היא שאם אנחנו חושבים שהשיקום יכול להתערב ולמצוא לו עבודה על ידי השמה בוררת, הוא לא יכול אוטומטית מוגדר כנכה.

יחקאל בקל: הוא מוגדר כנכה רק אם הוכח שהוא איבד את כושרו לעבוד ולהתפרנס.

יחקאל בקל: לכן, בעניין הזה, אנחנו כל הזמן אומרים לכל מיני בעלי מחלות שמבקשים הגדרות אוטומטיות, שזה לא ניתן.

יחקאל בקל: פונים אלינו ומעצם המחלה עצמה רוצים שנגדיר את הנכות.

יחקאל בקל: החוק הזה של נכות כללית הוא חוק שניתק את התפקוד מהיכולת לעבוד.

יחקאל בקל: הנכות הרפואית היא רק תנאי, תנאי ראשון, כדי לבדוק אם אכן כתוצאה מהתנאי הזה הוא איבד את כושר העבודה.

יחקאל בקל: אני עובר לשאלה השלישית, שהיא מאד בעייתית: "הכרה בניידות עבור העיוור, קרי, רכב רפואי/שיקומי הנהוג על ידי מקורב משפחה".

יחקאל בקל: אני רוצה להסביר כאן את הבעייתיות של נושא הניידות.

יחקאל בקל: אתם יודעים שנושא הניידות בביטוח הלאומי מופעל מכוח הסכם בינינו לבין משרד האוצר.

יחקאל בקל: ההסכם הזה מחייב אותנו, והוא קובע שמוגבל בניידות הוא מי שפגוע בגפיים תחתונות, בלבד.

יחקאל בקל: יש מלחמה של שנים בעניין הזה.

יחקאל בקל: היתה כבר ועדה לפני 20 שנה, בראשות מנהל בית לוינשטיין בזמנו, והיו שם ויכוחים קשים מאד.

יחקאל בקל: ההגדרה של מי מוגבל בניידות נשארה קרוב לעשרים שנה ללא שינוי.

יחקאל בקל: היא אומרת שרק מי שפגוע בגפיים תחתונות מוכר כמוגבל בניידות.

יחקאל בקל: ש מחלות קשות מאד שגורמות להגבלות בניידות, כמו, למשל, מחלות לב קשות, שההליכה מסכנת את חייו של האדם, מחלות ריאות קשות, חולי דיאליזה, גמדים, שהגובה שלהם הוא פחות מ- 1.30 וגילם מעל 18.

יחקאל בקל: יש כל מיני מחלות.

יחקאל בקל: הדיאליזה, כידוע, גורמת לעצמות להיות זגוגיות.

יחקאל בקל: אם חולה כזה מקבל מכה הוא יכול לשבור את העצם.

יחקאל בקל: זאת אומרת – יש בעיות שעדיין לא פתורות בהסכם הזה.

יחקאל בקל: העיוורים, עד עכשיו, קיבלו דמי ליווי כתחליף לניידות.

יחקאל בקל: זו הגישה שהיתה עד עכשיו.

יחקאל בקל: זה גדל בזמן האחרון, כתוצאה מפניה של הביטוח הלאומי לשר העבודה.

יחקאל בקל: דמי לוווי זה באחריות של משרד העבודה, והם משלמים אותם.

יחקאל בקל: זה דומה לקצבת ניידות.

יחקאל בקל: נכון שפנינו לשר האוצר ואמרנו שבעקבות השינויים שחלו חשבנו ששר העבודה צריך לעשות גם התאמה בהגדלת השיפורים בדמי הליווי לעיוורים, אבל זה לא בתחום האחריות של הביטוח הלאומי.

יחקאל בקל: הנושאים האחרים שמוזכרים בדו"ח לא קשורים לביטוח הלאומי.

איוב קרא: אלא האוצר צריך לתת תשובות, נכון?

איוב קרא: אני מבקש לשמוע את נציגי האוצר, בהמשך לסעיפים הללו.

רוני ארד: יחזקאל בקל דיבר על הבעיות, הוא דיבר יותר על המהות, ומבחינתנו זו שאלה של עלות.

רוני ארד: גם מבחינה עקרונית, יש דברים שאנחנו מתנגדים להם, אבל בעקרון – גם הסכם הניידות וגם העלאת הקצבה, מדובר בתוספות של מאות אלפי - -

איוב קרא: לא היה הסכם בין האוצר והממשלה לבין ארגון הנכים להעלות את הקצבה?

רוני ארד: לא שאני יודע.

רוני ארד: זה לא מופיע בהסכם.

עמיחי כץ: ככלל – הכל כאן מתחיל ונגמר בתקציב.

עמיחי כץ: משרד העבודה והרווחה מחלק את תקציבו לנכים כפי סדר העדיפות שנקבע.

עמיחי כץ: בשנה האחרונה קיבל המוסד לביטוח לאומי תוספת תקציב נכבדה מאד של 118 מיליון שקל.

עמיחי כץ: אני חושב שהשירות לעיוור לא קיבל דבר.

יוסי קורסיה: כלום הוא לא קיבל.

יוסי קורסיה: אגורה אחת לא התקבלה עבור שירותים לעיוור.

עמיחי כץ: רק בתחילת השנה הועברו 10 מיליון שקל, בהשלמה להסכם עם הנכים- תוספת דמי ליווי.

עמיחי כץ: כל הדברים האחרים זה מסדר העדיפויות של המשרד.

עמיחי כץ: אנחנו, במשרד האוצר, לא קובעים מה הם עושים עם הכספים.

יוסי קורסיה: אבל את זה לא ביקשו ממך, שתיתן לטלוויזיות, למשל.

איוב קרא: יש בקשה.

הרצל מוכתר: אני לא מבין.

הרצל מוכתר: קראתם לנו לדיון, אז תקשיבו גם אלינו, אתם לא יכולים שלא לשמוע אותנו.

הרצל מוכתר: אם הייתם רוצים לשמוע רק את הביטוח לאומי והאוצר, לא הייתם צריכים לקרוא לנו.

איוב קרא: יש פה בקשה של העמותה, שאנו צריכים לתת לה תשובות.

איוב קרא: גם אתכם נשמע.

עמיחי כץ: אומרים שדווקא מצב העיוורים לגבי שאר המוגבלים שבטיפול המשרד, הוא טוב.

עמיחי כץ: כך זה לדעתי, לגבי ההשתתפות שלהם בעבודה.

עמיחי כץ: לגבי השכר הריאלי – יש בזה בעיה, אם רוצים שהם ישתתפו בשוק העבודה.

עמיחי כץ: לתת להם שכר ריאלי, שכר מינימום, זה בעייתי.

איוב קרא: איך אפשר שלא לתת להם לפחות שכר מינימום, זה הרי בניגוד לחוק?

עמיחי כץ: זו בעיה, לכן מעדיפים לא להעסיק אותם, כי אי אפשר לתת להם פחות משכר מינימום.

עמיחי כץ: עד כמה שידוע לי, נותנים להם שכר מינימום מדורג, לאנשים נכים או עיוורים שהתפוקה שלהם נמוכה, יחסית.

עמיחי כץ: עד כמה שידוע לי, מדובר שהם מקבלים שכר מינימום דיפרנציאלי, וזה במסגרת החוק.

איוב קרא: לא ברור לי איך נכה יוכל לחיות מקצבה כזו?

איוב קרא: בשנה האחרונה, מאז ההפגנות, אני רואה שיש פה מצב אבסורדי, שיש נכים שאין להם יכולת לזוז, שחיים מקצבה נמוכה מאד.

איוב קרא: איך אפשר לתת לאנשים במדינת ישראל לחיות מדבר כזה?

הרצל מוכתר: לצערי הרב ניסו פה לצייר תמונה מאד ורודה, כאילו כל אותם צרכים, שקיימים, במצוקה הקשה שקיימת בקרב ציבור העיוורים, נפתרים.

הרצל מוכתר: חבר הכנסת אילן גילאון מחובר לכל העניין הזה.

הרצל מוכתר: אני חושב שהוא מכיר את התמונה האמיתית.

הרצל מוכתר: המצוקה היא קשה.

הרצל מוכתר: העברנו נייר, ובו יש סעיפים, שאם תנסו לעמוד על פשר כל אחד מהם, תיווכחו לדעת שהתמונה היא לא כפי שמשרד העבודה והרווחה, האוצר והביטוח הלאומי מציגים.

הרצל מוכתר: המרכז לעיוור הוא מלכ"ר, שמשרת מעל 17.5 אלף עיוורים, בעלי תעודת עיוור, ואנחנו מחוברים מאד עם משרד העבודה והרווחה.

הרצל מוכתר: הבעיה האמיתית היא בהיעדר תקציבים מתאימים.

הרצל מוכתר: אם אנחנו לוקחים את דמי הליווי, למשל, הרי שזו חוכא ואיטלולא, וזה אמור להחליף את קצבת הניידות שיחזקאל בקל דיבר עליה.

הרצל מוכתר: אני חושב שעיוור לא מוגבל פחות מנכה שיושב על כיסא גלגלים.

הרצל מוכתר: אני, לא פעם, הבאתי דוגמה לשר העבודה והרווחה, ואמרתי לו שאם הוא מזמין אליו נכה, הוא נכנס למכוניתו ומגיע למקום.

הרצל מוכתר: אבל, כאשר עיוור מגיע, הוא צריך להיעזר בכלב או מקל.

הרצל מוכתר: והדרך קשה לו יותר, אז שלא יספרו לנו שקצבת ניידות ניתנת אך ורק לנכים קשים.

הרצל מוכתר: באשר לדמי ליווי לקשיש – אנחנו, בזמנו, סיכמנו עם אורה נמיר, שהיתה שרת העבודה והרווחה, שאותם אנשים קיבלו דמי ליווי, בגיל 65 הפסיקו להם את התשלום – שהם שוב יקבלו.

הרצל מוכתר: סוכם שמדובר ב- 50 אחוז ממה שמקבל אדם שאינו עובד.

הרצל מוכתר: מרגע שקיבלו את התקציב של 10 מיליון שקל שמדברים עליו, שעבר, בעיקרון, לאותם עיוורים שבעבר קיבלו שר"ם – הביטוח הלאומי הסכים, ויש כ- 800 עיוורים שמקבלים קצבת שר"ם, וזו לא קצבה מלאה.

הרצל מוכתר: זו קצבה חלקית, 50 אחוז מהקצבה.

הרצל מוכתר: הקשיש, כמובן, אינו מקבל קצבה.

הרצל מוכתר: הם לקחו את ה- 10 מיליון שקל, ושכחו, משום מה, להגדיל גם לקשיש את הקצבה הזו.

הרצל מוכתר: כולכם שומעים על מפעלים מוגנים.

הרצל מוכתר: מפעל מוגן בעבר, אפשר לאותו עיוור, שלא הצליח להשתקם בשוק הפתוח.

הרצל מוכתר: היום יש בסך הכל כ- 400 עיוורים שעובדים בשוק הפתוח, מתוך 17.5 אלף עיוורים, כי הם הולכים ונפלטים.

הרצל מוכתר: יש למעלה מ- 900 עיוורים שעובדים במפעלים המוגנים.

הרצל מוכתר: היום, המקום שהכי צריך לעשות בו שינויים זה מפעל מוגן.

הרצל מוכתר: עיוורים מקבלים שם מעט כסף – עד 1,000 שקל.

הרצל מוכתר: משרד העבודה והרווחה מוסיף על השכר הזה.

הרצל מוכתר: בהרבה מפעלים מקבלים גם 500 ו- 300 שקלים.

הרצל מוכתר: קיים הנושא של בתי תלמיד.

הרצל מוכתר: אנחנו מבקשים לאפשר לאותם תלמידים שנמצאים באינטגרציה ואין להם מה לעשות עם עצמם בשעות אחר הצוהריים, כי הם לא יכולים להשתלב בבתי תלמידים.

הרצל מוכתר: יש נושא של קייטנות לאותם העיוורים, ואותם ילדים שלא יכולים להשתלב, בחודשי הקיץ.

הרצל מוכתר: לכן המצב הוא קשה מאד.

הרצל מוכתר: יש עניין של ביטוח רפואי.

הרצל מוכתר: עין שזקוק לעין תותבת צריך לשלם 7,000 ₪.

הרצל מוכתר: אם הוא זקוק למשקפיים טלסקופיות הוא צריך לשלם 8,000 או 9,000 ₪.

הרצל מוכתר: המצב הוא כל כך קשה שצריך להיות נאיבי להאמין שכל הדברים האלה קשורים לנושא של רכב.

הרצל מוכתר: תן לאדם לחם, תן לו קיום, תן לו אפשרות ויכולת להתקיים בכבוד, ועזוב את הנושא של הרכב.

הרצל מוכתר: הרכב הוא דבר משני.

גילה זיידל: אני יושבת ראש "אופק לילדינו" שזה הארגון הארצי של הורים לילדים עיוורים ולקויי ראיה.

גילה זיידל: אתמקד בנקודות שלא הועלו, כי אני מסכימה בהחלט עם כל מה שנאמר פה.

גילה זיידל: אני רוצה להתריע שהמצב הוא חמור ביותר.

גילה זיידל: אם לא נשקיע בילדים שלנו, העיוורים ילכו לאיבוד.

גילה זיידל: הטכנולוגיה מתקדמת, וחייבים להתקדם אתה.

גילה זיידל: אני רוצה להדגיש את הנושא שהטכנולוגיה המתקדמת לא עומדת לרשות הילדים שלנו.

גילה זיידל: נקודה שניה – אוכלוסיית בעלי תעודת העיוור מונה כמעט פי שתיים מהאוכלוסייה שמנינו, במקרה של הילדים שהם לקויי ראייה שלא זכאים לשום הטבות מכל גורם שהוא, וזקוקים לשירותים ולעזרה.

גילה זיידל: יש משפחות רבות שיש בהן יותר מילד לקוי ראייה אחד.

גילה זיידל: ההוצאות והנטל על המשפחה הם עצומים, שלא לדבר על ליווי, על טיפולים פארא-רפואיים, על עזרים של טכנולוגיה, וכן הלאה.

מקסים לוי: המוסד לביטוח לאומי צריך להיות בעל חזון של רפורמה מעת לעת.

מקסים לוי: הוא איננו מבצע את השינויים המתבקשים כתוצאה מהשינויים בחברה הישראלית.

מקסים לוי: אנחנו עדים לתופעות שמגזרים שלמים באים לכאן ומבקשים כל הזמן תוספת כזו או אחרת.

מקסים לוי: נדמה לי שהביטוח הלאומי צריך להתחיל לחדש את החשיבה, שלא כל חבר כנסת יקום ויציע הצעת חוק בנושא תיקון לחוק הביטוח הלאומי, ומי יודע מאין אנו לוקחים את הכספים, משום שאין תוספת תקציבית.

מקסים לוי: אני הצעתי במשך הקדנציה שעברה 4 חוקים בנושאי העיוורים.

מקסים לוי: הם לא צריכים להגיע לכאן כמסכנים בכל פעם מחדש.

מקסים לוי: התביעות שלהם צריכות להגיע לביטוח הלאומי, שם ילמדו את התביעות, ויחזרו לוועדה, ואז נוכל לקבל החלטה שהיא בהתאם לכוונה שלנו לסייע להם.

מקסים לוי: כאן אנחנו יכולים רק לדבר.

מקסים לוי: אם אין תקציב לנושא – כל הדיבורים לא יהיו שווים פרוטה.

מקסים לוי: היו אצלי נציגי העיוורים בשבוע שעבר.

מקסים לוי: התביעות שלהם הם לא בשמיים.

מקסים לוי: הם דורשים דברים למחיה.

מקסים לוי: אני מבקש שהתביעות תוגשנה לביטוח לאומי, והם, תוך שבועיים או חודש ימים יחזרו לכאן.

איוב קרא: אני רוצה לסכם את הדיון בפניה אליכם, הממונים במשרדי הממשלה, לעשות מאמצים גדולים.

איוב קרא: יש התפתחויות, יש כורח של נסיבות, וצריך לראות את הדברים בפרופורציות הנכונות.

איוב קרא: אנשים צריכים להתקיים ולחיות פה, ולמצוא את עצמם עם כל האילוצים שהם חיים אתם והמגבלות.

איוב קרא: אי אפשר שהם יצטרכו להידפק על הדלתות של חברי הכנסת והארגונים השונים.

איוב קרא: אנחנו רוצים את המינימום שיבטיח קיום בכבוד, עבורם.

איוב קרא: לצורך העניין, אתם תיקחו את המכתבים של המרכז לעיוור בישראל, ושל עמותת "הגשמה".

איוב קרא: הוועדה קוראת למשרדי האוצר, העבודה והרווחה, והמוסד לביטוח לאומי לבדוק לעומקן את התביעות שבמכתבים, ולהעביר תשובות בכתב, כולל הפניה למקורות מימון.

איוב קרא: הוועדה תקיים דיון נוסף בעניין זה, עם קבלת התשובות, בהשתתפות נציגי המרכז לעיוור בישראל ונציגי "הגשמה".

איוב קרא: אני מצפה לקבל תשובות תוך חודש ימים מהיום, ואז נקבע תאריך לדיון.

גילה זיידל: אפשר להוסיף גם את נייר העמדה שלנו?

איוב קרא: תשובות יתקבלו בוועדה תוך חודש ימים והדיון יתקיים באופן מיידי.

איוב קרא: אני מודה לכולכם, הישיבה נעולה.